Справа № 592/5187/26
Провадження № 1-кп/592/826/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми, громадянка України, з середньою освітою, механікконструктора АТ «Сумський завод «Насосенергомаш», розлучена, має на утриманні 2 дітей, мешканка АДРЕСА_1 , раніше не судима,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні №12026200480000318 від 05.02.2026,
з участю учасників судового провадження:
прокурора – ОСОБА_4 ,
обвинуваченої – ОСОБА_3 ,
потерпілого – ОСОБА_5 ,
У С Т А Н О В И В :
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, на всій території України введено военний стан, який продовжено до цього часу.
В кінці грудня 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 познайомився із ОСОБА_3 . Починаючи з початку січня 2025 року ОСОБА_3 приходила до ОСОБА_5 за місцем мешкання останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де допомагала по господарству, супроводжувала ОСОБА_5 до магазину.
На початку січня 2025 року, ОСОБА_3 перебуваючи поруч із ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , побачила, що на мобільному телефоні ZTE Blade A31 з імеі: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 , який належить останньому, встановлений мобільний додаток «ПУМБ» АТ «Пумб», а також ОСОБА_3 побачила та запам`ятала пароль, який ОСОБА_5 вводив під час входу до вказаного мобільного додатку, та в неї виник умисел на несанкціоноване втручання до інформаційної (автоматизованої) системи мобільного додатку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 у період часу з 06.01.2025 по 30.01.2025, більш точного часу не встановлено, перебуваючи за адресою: м. Суми, вул. Добровільна, буд. 40, взяла мобільний телефон марки ZTE Blade A31, належний ОСОБА_5 , без відома останнього, на якому встановлено мобільний додаток «ПУМБ», який є системою, призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ «ПУМБ» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою.
Після цього, ОСОБА_3 на виконання єдиного злочинного умислу, в зазначений період часу, перебуваючи за адресою: м. Суми, вул. Добровільна, буд. 40, та використовуючи вказаний мобільний телефон, належний ОСОБА_5 , незважаючи на те, що доступ до особистих банківських рахунків та системи дистанційного доступу до них являється захищеним, здійснила несанкціоноване втручання до інформаційної (автоматизованої) системи мобільного додатку «ПУМБ» АТ «Пумб» з прив`язкою до банківського рахунку НОМЕР_4 , який відкрито на ім`я ОСОБА_5 , а саме ввівши логін та пароль, які використовувалися останнім для входу до мобільного додатку, таким чином авторизувалася у вказаному додатку від імені ОСОБА_5 , без його згоди та відому, видавши таким чином себе за законного володільця персональної інформації клієнта банку АТ «ПУМБ» ОСОБА_5 .
Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_3 перебуваючи за адресою: м. Суми, вул. Добровільна, буд. 40 та використовуючи мобільний телефон ZTE Blade A31 з імеі: НОМЕР_1 , імеi2: НОМЕР_2 із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 , та маючи доступ до мобільного додатку «ПУМБ» АТ «ПУМБ», 3 прив`язкою до банківського рахунку НОМЕР_4 , відкритого на ім`я ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, з корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, перераховувала грошові кошти з вказаного рахунку на банківську картку своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 № НОМЕР_5 , яка відкрита в АТ «Ощадбанк», а саме: о 07:47:39 06.01.2025 у сумі 500 грн; о 12:25:42 09.01.2025 у сумі 1500 грн; о 14:35:24 09.01.2025 у сумі 1000 грн; о 13:35:53 год. 14.01.2025 у сумі 500 грн; о 13:40:30 18.01.2025 у сумі 1000 грн; о 12:04:55 20.01.2025 у сумі 1000 грн; о 14:02:10 20.01.2025 у сумі 1000 грн; о 09:59:20 22.01.2025 у сумі 2000 грн; о 10:02:26 25.01.2025 у сумі 2000 грн; о 14:20:35 28.01.2025 у сумі 900 грн; о 12:20:22 30.01.2025 у сумі 1000 грн.
У подальшому, маючи доступ до банківської картки своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 № НОМЕР_5 , яка відкрита в АТ «Ощадбанк», ОСОБА_3 вказаними грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд.
Дії, ОСОБА_3 , які полягали у введенні логіну та паролю, які використовувалися потерпілим для входу до мобільного додатку «ПУМБ» та авторизації вказаному додатку від імені ОСОБА_5 , без його згоди та відому, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 361 КК України – несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.
Дії ОСОБА_3 які полягали у таємному викраденні грошових коштів у сумі 12400 грн, належних ОСОБА_5 , суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якої є «вчинення крадіжки в умовах воєнного стану».
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 за пред`явленим йому обвинуваченням винною себе визнала повністю, не оспорювала обставин, викладених в обвинувальному акті, і суду показала, що взимку 2025 року допомагала ОСОБА_5 , з побутових питань, почула пароль від банківського додатку ОСОБА_5 та з його телефону періодично перераховувала грошові кошти на картку доньки, до якої мала доступ та використовувала їх. Коли ОСОБА_5 виявив відсутність коштів, пообіцяла їх віддати, що згодом і зробила. Не знає чому це зробила, щиро кається у вчиненому, готова понести запропоноване прокурором покарання. 
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що на початку 2025 року ОСОБА_3 допомагала йому в домашніх справах. Сусід взяв в нього телефон, та запитав куди то він перераховував кошти. Знаючи, що він не перераховував грошових коштів в таких сумах, він запідозрив у цьому ОСОБА_3 , запитав, та вона зазналась у вчиненому. ОСОБА_3 пообіцяла повернути грошові кошти, написала відповідну розписку, проте повертати кошти не поспішала. Коли в банку пожалівся на зазначені обставини, там йому порекомендували звернутись до поліції, що він і зробив. На даний час потерпіла повернула грошові кошти, він жодних претензій до потерпілої не має, зазначив, що вона гарно виховує двох дітей, та просив не призначати їй покарання. 
Показання обвинуваченої та потерпілого щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, є послідовними, повними, не містять протиріч, а тому визнаються належними доказами, які підтверджують пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення.
Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою та потерпілим змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку прокурора, суд обмежився допитом обвинуваченого та потерпілого і дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.
За таких обставин, суд вважає вину ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні доведеною повністю.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які є кримінальним проступком та тяжким злочинами, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. 
Як обставини, які пом`якшують покарання, суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає: щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, активне сприяння розкриттю кримінальних правопоршуень. 
Передбачених ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
При визначенні виду і розміру кримінального покарання суд також враховує, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріплений у ч.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», а також принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).
Згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства. При цьому, суд враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.
Враховуючи викладене, засади, передбачені ст. 65 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини вчинення злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, позицію потерпілого, який просив не призначати, суд вважає за потрібне перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України та призначити ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, покарання з застосуванням ст. 69 КК України, як про це просив і прокурор у судових дебатах.
На підставі викладеного та керуючись ст. 368, 371, 374, 376, 392 КПК України, 
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:
- за ч. 1 ст. 361 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік;
- за ч. 4 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 визначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.
До відбуття призначеного покарання покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч.2 ст. 59-1 КК України, а саме:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 

Суддя ОСОБА_7