ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5867/26 Справа № 214/6098/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/6098/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.
суддів - Акуленка В.В., Бондар Я.М.

сторони:
позивач – Житлово-будівельний кооператив «Рассвет-43»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Морозова Ольга Сергіївна, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2025 року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року Житлово-будівельний кооператив «Рассвет-43» (надалі – ЖБК «Рассвет-43») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Позов мотивовано тим, що ЖБК «Рассвет-34» є добровільною неприбутковою організацією громадян, створений з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей, шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку, а також для наступної експлуатації та управління будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та утримання прибудинкової території за кошти членів кооперативу. 
З метою реалізації зазначеної мети ЖБК «Рассвет-34» було укладено договори з постачальниками відповідних комунальних послуг (опалення, вода та водовідведення, вивіз сміття, обслуговування ліфта), внаслідок чого має відповідні зобов`язання по їх сплаті. 
Дані послуги отримують члени кооперативу/власники та користувачі квартир, та зобов`язанні сплачувати їх вартість кооперативу, який в свою чергу в подальшому перераховує їх постачальникам комунальних послуг відповідно наявних зобов`язань. 
Відповідач по справі зареєстрований та є власником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та має обов`язок сплачувати за надані житлово-комунальні послуги, які забезпечує позивач, але відповідач від виконання свого обов`язку ухиляється, в результаті чого утворилась заборгованість, що у загальному розмірі складає 80 533,29 грн. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 30 145,87 грн., інфляційні збитки 38 586,71 грн., 3% річних – 7482,57 грн., а також збитків, спричинених простроченням зобов`язання у розмірі 4318,14 грн. та понесені судові витрати.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Рассвет-43» заборгованість з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 30 145,87 грн., інфляційні збитки 38 586,71 грн., 3% річних – 7482,57 грн., а також збитків, спричинених простроченням зобов`язання у розмірі 4318,14 грн., а всього 80 533, 29 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Рассвет-43» 2422 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Морозова О.С., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесального права та неповне з?ясування обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 , який з 10 березня 2022 року був мобілізований та є військовослужбовцем, не був повідомлений про розгляд справи, а тому не мав можливості надати свої заперечення проти заявлених позовних вимог. 
Позивачем не надано суду, ані доказів надання відповідних послуг, ані документів на підставі яких нараховано заборгованість. Зокрема, зі змісту наданого розрахунку не вбачається алгоритм нарахування вартості послуг: відсутня загальна сума (вартість) на будинок; відсутня загальна вартість послуг за окремо визначеною квартирою та розрахунок пропорційного розрахування вартості послуг саме відповідно до частки власності відповідача по справі; алгоритм розрахунку інфляційних втрат не відповідає дійсності; порядом нарахування 3% річних не наведений; позивачем не надано розрахунку збитків, спричинених простроченням зобов?язання, не надано бухгалтерських документів з підпсиами та печатками, які б підтверджували суму наведених збитків.
Довідка-розрахунок не містить в собі порядку нарахування заборгованості, не зрозуміло якими показниками керувався позивач, суду не надано доказів надання відповідачеві житлово-комунальних послуг. Розрахунок не містить офіційної інфомрації щодо предмета спору (назва конкретної послуги), ціни вказаної послуги, об?єму послуги або ж виконаних робіт, періоду за який нібито не сплачено за конкретну послугу та не містить самого порядку, який застосовується при розрахунку заборгованості.
Розрахунок навіть не містить посилань на документи, на основій яких проведено нарахування, а тому його не можна розцінювати як належний доказ у справі.
Крім того, у розрахунку відсутні відомості щодо здійснення відповідачем ОСОБА_1 оплати за житлово-комунальні посуги у 2017-2025 роках, що підтверджується відповідними квитанціями на загальну суму 11 337,63 грн. При цьому, просить врахувавти, що він сплачував значно більше коштів, однак, не всі платіжні документи збереглися. 
З цього приводу ОСОБА_1 звертався до ЖБК «Рассвет-43», однак, отримав відповідь, що надати детальних розрахунок заборгованості йому не можуть у зв?язку з відсутністю первинних документів за період з 2018 року по 2020 рік.
Просить врахувати наведені ним обстаивни, оскільки судом першої інстанції здійснено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без викликку сторін, та, з огляду проходженя відповідачем  ОСОБА_1  військової служби поза межами місця проживання, він не отримував позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ЖБК «Рассвет-43» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Зазначає, що факт неотримання кореспонденції не свідчить про порушення судом норм процесуального права та не є підставою для скасування рішення суду. Факт перебування відповідача на військовій службі з березня 2024 року по теперішній час документально не підтверджено, а тому відсутні докази, які свідчать про неможливість брати участь у справі.
Нарахування підтверджуються бухгалтерською документацією кооперативу, квитанціями та договорами, укладеними з виконавцями комунальних послуг. Копії договорів з постачальникам послуг для задоволення потреб власників помешкань додано до відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідач  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Морозова О.С., надав письмові пояснення на відзив на апеляційну скаргу та просить не приймати до уваги нові докази, надані до суду апеляційної інстанції позивачем ЖБК «Рассвет-43».
Позивач ЖБК «Рассвет-43» надав суду пояснення, зазначивши, що долучення договорів та розрахунків до апеляційного провадження є правомірним згідно зі ст. 367 ЦПК України, оскільки це необхідно для повного та всебічного розгляду справи, враховуючи, що відповідач не брав участі у суді першої інстанції. Надані позивачем договори з надавачами послуг та розширений розрахунок є необхідними для всебічного встановлення обставин справи. Це не є зміною предмета позову, а є деталізацією стану особового рахунку, поданою для усунення недоліків доказової бази, спричинених відсутністю відповідача під час розгляду справи у першій інстанції.
Крім того, відповідач  ОСОБА_1 надав суду довідку №90 від 05 лютого 2026 року, якою підтверджено проходження ним військової служби з 10 березня 2022 року по теперішній час.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання з 28.08.2014 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25) та, відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2006 року, власником 1/3 частини вищевказаної квартири.
У період 01 квітня 2017 року по 31 травня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, плата за надання яких нараховувалася за затвердженими в установленому порядку тарифами, що не спростовано відповідачем у судовому засіданні.
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача, сума заборгованості за житлово-комунальні послуги за вказаний період становить 30 145,87 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між позивачем ЖБК «Рассвет-43» та відповідачем ОСОБА_1 виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», тощо, відповідач має зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів.
Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).
Згідно з розрахунку доданого по позову, з яким погодився суд, з ОСОБА_2 підлягають стягненню інфляційні збитки 38 586,71 грн., 3% річних – 7482,57 грн., а також збитків , спричинених простроченням зобов`язання у розмірі 4318,14 грн.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Відповідно до ст. 384 Цивільного кодексу України, усі власники (співвласники) квартир та нежитлових приміщень у будинку, спорудженому або придбаному житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна такого будинку. Спільним майном будинку кооперативу є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку кооперативу, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників будинку кооперативу та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований будинок кооперативу та його прибудинкова територія, з моменту державної реєстрації таких прав відповідно до закону. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Управління спільним майном будинку кооперативу здійснюється його співвласниками (незалежно від членства в кооперативі) відповідно до закону.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів а також сплачувати вартість інших комунальних послуг.
Статтями 1, 2, 3 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів. Кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.
Відповідно до приписів ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними обов`язками члена кооперативу є додержання статуту кооперативу, виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу, виконання своїх зобов`язань перед кооперативом та сплата визначених статутом кооперативу внесків.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно положень частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
ЖБК «Рассвет-43» зареєстровано в Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01 лютого 2024 року.
Кооператив створений та діє у відповідності до Закону України «Про кооператив», чинного законодавства та Статуту. Його основною метою є забезпечення належного утримання бубинку та прибудинкової території, забезпечення мешканців будинку комунальними та іншими послугами..
Статутом ЖБК встановлений перелік видів його діяльності, серед яких, зокрема: здійснення господарської діяльності для забезпечення власних потреб, забезпечення належного утримання будинків, споруд і прибудинкової території, сприяння мешканцям будинку в отримання комунальних та інших послуг.
Розділом 8 Статуту визначено, що для забезпечення належного утримання будинку і прибудинкової території кооператив складає та затверджує на загальних зборах кошторис. Розмір щомісячних платежів для оплати теплопостачання, електропостачання, газопостачання та водовідведення, інших комунальних послуг, визначається згідно з показами лічильників та затверджених у встановленому порядку тарифів, а за відсутності лічильника – за умови договору між постачальником послуг та кооперативом.
Разом з тим, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлво-комунальними, ЖБК «Рассвет-43» не надав суду жодного належного та допустимого доказу щодо надання таких послуг, порядку формування тарифів, укладення договорів уз постачальниками послуг, у відповідності до порядку визначеного Статутом ЖБК «Рассвет-43», що позбавляє суд можливості здійснити перевірку правильності нарахування позивачем заборгованості та взагалі наявність або ж відсутність такої заборгованостіадже матеріали справи не містять таких даних.
Так, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ЖБК «Рассвет-43», при зверненні до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості надавав суду лише розрахунок заборгованості, який взагалі не містить відомостей щодо формування щомісячних платежів та не доводить факт надання відповідних послуг і наявності у позивача права вимоги у даній справі.
При цьому, згідно розрахунку, у період з 2017 року по 2025 рік  відповідачем ОСОБА_1 взагалі не вносились жодні кошти на рахунок ЖБК «Рассвет-43», що суперечить наявним у відповідача квитанціям на загальну суму 11 337,63 грн.
Отже, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, а не на фактичних обставинах, адже, жодного належного та допустимого доказу щодо формування щомісячних платежів та факту надання відповідних послуг, і наявності у позивача права вимоги у даній справі, до суду першої інстанції не надавалося.
Більш того, при зверненні до суду з даним позовом через систему «Електроннний суд», позивач ЖБК «Рассвет-43» надав суду докази направлення позовної заяви та доданих до неї матеріалів строні у справі – позивачеві ЖБК «Рассвет-43» (а.с. 7, 23).
Натомість, відповідачеві ОСОБА_1 взагалі, ані позовна заява, ані додані до неї матеріали, у порядку статті 117 ЦПК України не направлялися, а тому колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги щодо позбавлення останнього можливості надати свої заперечення проти заявлених позовних вимог. 
До суду апеляційної інстанції позивачем ЖБК «Рассвет-43» надано новий розрахунок заборгованості та пояснення щодо розподілі внесених відповідачем ОСОБА_1 у спірний період коштів, а також договори із постачальниками житлово-комунальних послуг, як колегія суддів не може прийняти, як належні та допустимі докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися та про них позивач в позовній заяві не зазначав та клопотань до суду не заявляв.
Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.
Як вбачається із матеріалів справи, наведені вище докази до суду першої інстанції не надавалися, й позивачем не обґрунтовано неможливість подання до суду такого доказу в межах строків, визначених ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лишеу виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості, окрім власного розрахунку заборгованості, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду першої інстанції не надав. 
Отже, ЖБК «Рассвет-43» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження наявності заборгованості та її розміру.
Надаючи до суду апеляційної інстанції, після відкриття апеляційного провадження, новий розрахунок та договори із постачальниками житлово-комунальних послуг, як доказ в обґрунтування позовних вимог, позивач у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України, не навів виняткових випадків неподання такого доказу до суду першої інстанції, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для прийняття вказаного доказу, як належного, та навіть не посилався на такий доказ у своїй апеляційній скарзі.
Отже, колегія суддів не приймає додані до суду апеляційної інстанції нові докази, оскільки такі докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції. 
Надані позивачем додаткові докази зберігалися у нього, а відтак будь-які об`єктивні причини їх неподання суду першої інстанції відсутні.
Наведені вище обставини узгоджуються з висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц, провадження № 61-28810св18.
При цьому, колегія суддів наголошує, що для забезпечення належного утримання будинку і прибудинкової території ЖБК «Рассвет-43» складає та затверджує на загальних зборах кошторис, однак, такі докази позивачем не було надано навіть до суду апеляційної інстанції.
На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунадьними послугами.
Пзовні вимоги щодо стягнення сум, нарахованих у порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, є похідними від вимог щодо стягнення основого боргу, а тому теж задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.
За таких підстав, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як убачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн., й такі витрати підлягають відшкодуванню зха рахунок позивача.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Морозова Ольга Сергіївна, – задовольнити.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2025 року - скасувати та ухвалити в нове рішення.
В задоволенні позовних вимог Житлово-будівельного кооперативу «Рассвет-43» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - відмовити.
Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Рассвет-43» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 (шістдесят) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: