ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року	Львів	Справа № 140/4316/25 пров. № А/857/33243/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 	Ільчишин Н. В.	
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року у справі № 140/4316/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, (головуючий суддя першої інстанції Мачульський Віктор Володимирович, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місто Луцьк, дата складання повного тексту 17 липня 2025 року),
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій щодо призначення пенсії по віку із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки; зобов`язання відповідача здійснити з 08.01.2025 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати відповідно до частини 2 статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-IV), досягши необхідного пенсійного віку. Однак, для розрахунку розміру пенсії відповідачем взято показник середньої заробітної плати за 2019-2021 роки, як для перерахунку пенсії, а не згідно з нормами частини другої статті 40 Закону №1058-IV, визначеної для призначення нової пенсії за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2022-2024), мотивуючи тим, що йому була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, а тому для застосування середньої заробітної плати, визначеної частиною другою статті 40 Закону №1058-IV для призначення пенсії при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком не має підстав.
Позивач зазначає, що у даному випадку має місце призначення пенсії за іншим Законом, а тому для визначення розміру пенсії мають застосовуватися формули, які використовуються при призначенні пенсії вперше відповідно до Закону №1058-IV, тобто виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019-2021 роки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 08.01.2025 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі позивачу була призначена пенсія відповідно до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІVпозивач звернувся вперше. 
Так, суд першої інстанції вказав, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до одного Закону, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV.
Отже, суд дійшов висновку, що пенсія позивачу відповідно до Закону №1058-IV має бути перерахована, виходячи з показника середньої заробітної плати по Україні за три останні роки, тобто за 2022-2024 роки, що передували року звернення (2025 рік) за призначенням пенсії за віком до територіального управління Пенсійного фонду України.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову.
Таку позицію відповідач пояснює тим, що позивачу правомірно при призначенні пенсії за віком застосовано показник середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 року, оскільки з 08.01.2025, позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував те, що переведення з одного виду пенсії на інший, у т.ч. переведення в межах одного виду пенсії - за віком, що має місце у даному випадку, не змінює сутності такої процедури, як такої, що може бути ініційована після первинного (вперше) призначення одного з видів пенсії та по суті є продовженням виплати зміненої за кваліфікаційними ознаками пенсії на підставі, зокрема, матеріалів пенсійної справи, яка формується у період первинного призначення пенсії.
Відзив на апеляційну скаргу позивач не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області з 11.01.2022 та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), з 08.01.2025 на підставі поданої заяви його переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-IV).
Як вбачається з перерахунку пенсії позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, однак застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, визначеного частиною другою статті 40 Закону №1058-IV для призначення пенсії за 2019-2021 роки.
Не погоджуючись із діями пенсійного органу щодо призначення пенсії по віку із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки, позивач звернувся зданим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Оскільки відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, то апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до преамбули Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
У статті 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною третьою статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді, зокрема, у постанові від 16 червня 2020 року (справа № 127/7522/17).
Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 577/2576/17 зазначено, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Апеляційний суд встановив, що позивачу з 11.01.2022 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” він звернулася вперше 08.01.2025, а відтак в цьому випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не повторне призначення того самого виду пенсії.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про наявність у позивачки права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2022- 2024 роки, у зв`язку із чим висновок суду першої інстанції про задоволення цих позовних вимог є правильним.
До аналогічного висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.03.2026 у справі № 560/5460/25.
Поряд із цим, суд апеляційної інстанції враховує, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно необхідності визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо застосування при визначенні розміру пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки, та зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити з 08.01.2025 перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до статті 40 Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022-2024 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року у справі № 140/4316/25, в частині задоволення позову, - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин