ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026 м. Дніпро Справа № 904/2808/25 (904/1229/26)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Соп`яненко О.Ю. (доповідач) 
суддів: Джепи Ю.А., Мартинюка С.В.,
за участю секретаря судового засідання: Федорчук В.С.,

за участю представників:
від позивача (скаржник): Олійник Ю.М. (самопредставництво),
від відповідача-1: Лисенко С.Ю. (адвокат),
від відповідача-3: Кондратенко Т.І. (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2026 (повний текст якої складено 20.03.2026, суддя Соловйова А.Є.) у справі № 904/2808/25 (904/1229/26) 

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМПОЛІТІКС», м. Дніпро
відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІКАДРА РС 2025», Київська обл., м. Фастів
відповідача-3 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», м. Дніпро 
про забезпечення позову до подачі позовної заяви в межах провадження у справі №904/2808/25 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви і ухвали суду першої інстанції.

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою вих. № 7/11-436 від 11.03.2026 про забезпечення позову до подачі позовної заяви в межах провадження у справі № 904/2808/25 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», в якій просить суд:
1. Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОМПОЛІТІКС» (код ЄДРПОУ 33808577) та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОМПОЛІТІКС» (код ЄДРПОУ 33808577), в межах суми стягнення у розмірі 1 368 653,38 грн, до набрання рішенням у справі законної сили.
2. Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІКАДРА РС 2025» (колишня назва ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АС РЕСУРСИ»), (код ЄДРПОУ 43748148) та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІКАДРА РС 2025» (колишня назва ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АС РЕСУРСИ»), (код ЄДРПОУ 43748148), в межах суми стягнення у розмірі 179 060,70 грн, до набрання рішенням у справі законної сили.
3. Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ», (код ЄДРПОУ 33248430) та на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» (код ЄДРПОУ 33248430), в межах суми стягнення у розмірі 814 540,17 грн, до набрання рішенням у справі законної сили.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2026 у задоволенні заяви Дніпровської міської ради вих. № 7/11-436 від 11.03.2026 про забезпечення позову до подачі позовної заяви в межах провадження у справі № 904/2808/25 – відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Дніпровська міська рада 30.03.2026 звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:
- скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції;
- ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову у справі № 904/2808/25 (904/1229/26).
Дніпровська міська рада вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню. 
У скарзі заявник вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував статті 136, 137 Господарського процесуального кодексу України та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для арешту майна і коштів відповідачів, оскільки забезпечення позову спрямоване на гарантування реального виконання майбутнього рішення, а не на оцінку способів його виконання. 
Апелянт зазначає, що невжиття заходів забезпечення створює ризик відчуження нерухомого майна (зокрема незавершеного будівництва житлово-офісного комплексу на спірній земельній ділянці), а також можливого виведення грошових коштів відповідачами, що ускладнить або унеможливить виконання рішення суду. Додатково посилається на неодноразове відчуження цього майна між відповідачами та зміну власника, що свідчить про ризики недобросовісної поведінки. 
Щодо Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» зазначається, що підприємство перебуває у процедурі санації, що також свідчить про підвищені ризики невиконання зобов`язань. Апелянт підкреслює наявність значної заборгованості за орендною платою (загалом 2 362 254,25 грн, у тому числі 1 368 653,38 грн, 179 060,70 грн та 814 540,17 грн окремо по відповідачах) та вважає це підтвердженням ухилення від виконання зобов`язань. 
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вимагав доведення фактичного виведення коштів або інших дій з ухилення, встановивши надмірний стандарт доказування, що суперечить правовим висновкам Верховного Суду. 
Апелянт також зазначає, що правова позиція Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, викладена, зокрема, у справах № 905/448/22, № 908/2382/21, № 381/4019/18 та інших, підтверджує можливість застосування арешту майна й грошових коштів як належного заходу забезпечення позову у спорах про стягнення заборгованості. При цьому, для вжиття таких заходів не вимагається доведення фактичного відчуження майна чи виведення коштів, а достатньою підставою є наявність обґрунтованої ймовірності того, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення.
З огляду на це апелянт просить скасувати ухвалу від 20.03.2026 та задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно та грошові кошти відповідачів у межах суми позову до набрання рішенням законної сили.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМПОЛІТІКС» та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», скориставшись правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, подали відзиви на апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, відповідно до яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду – без змін. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМПОЛІТІКС» (далі – відповідач-1) у відзиві зазначає, що позивач не довів наявності реальної загрози невиконання майбутнього рішення суду. Відповідач-1 зазначає, що заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях і не містить жодних доказів того, що товариство відчужує майно, виводить кошти, перебуває у скрутному фінансовому становищі чи ухиляється від виконання зобов`язань. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМПОЛІТІКС» наголошує, що практика Верховного Суду вимагає наявності конкретних фактичних обставин, які підтверджують ризик утруднення виконання рішення, а не лише посилань на потенційну можливість розпорядження майном. Відповідач-1 також підкреслює свою добросовісну поведінку, оскільки за спірний період добровільно сплатив понад 1,7 млн грн орендної плати, що, на його думку, свідчить про відсутність наміру ухилятися від виконання обов`язків. Відповідач-1 вказує на неспівмірність заявлених заходів забезпечення позову, оскільки позивач просить одночасно накласти арешт і на все майно, і на всі кошти відповідача, що фактично створює подвійне забезпечення вимог та може паралізувати господарську діяльність підприємства. Окремо відповідач заперечує доводи щодо послідовного відчуження нерухомого майна, зазначаючи, що такі дії були законними, відбулися задовго до подання заяви про забезпечення позову та не пов`язані зі спором. Безпідставними є посилання апелянта на фінансовий стан Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», оскільки це інший самостійний суб`єкт господарювання. 
Відзив містить і заперечення щодо об`єднання в одній заяві вимог до трьох різних відповідачів, оскільки кожен із них відповідає за різні періоди користування земельною ділянкою. Крім того, відповідач звертає увагу на відсутність належних пропозицій щодо зустрічного забезпечення та наголошує, що арешт активів може спричинити значні збитки товариству. Також детально оспорюється сам розрахунок позовних вимог: товариство стверджує, що Дніпровська міська рада безпідставно застосувала ставку орендної плати 3%, хоча відповідно до договору оренди, Податкового кодексу та рішень міської ради для цієї категорії земель повинна застосовуватись ставка 0,5%. На підставі власного контррозрахунку відповідач вказує, що фактично не має заборгованості, а навпаки переплатив понад 1 млн грн орендної плати.
Відзив відповідача-3 на апеляційну скаргу Дніпровської міської ради містить такі ключові доводи:
- пряма заборона накладення арешту на майно банкрута: з моменту визнання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» банкрутом (15.04.2026) усі раніше накладені арешти скасовуються, а нові заборонені законом (частини 1, 6 статті 59 КУзПБ); спеціальна норма Кодексу України з процедур банкрутства має пріоритет над загальними положеннями Господарського процесуального кодексу про забезпечення позову;
- дія мораторію на задоволення вимог кредиторів: введений одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство (стаття 41 КУзПБ), що зупиняє будь-які заходи щодо стягнення та забезпечення виконання грошових зобов`язань боржника;
- все майно банкрута входить до ліквідаційної маси: кошти від продажу майна розподіляються між кредиторами у встановленому законом порядку (статті 62, 64 КУзПБ), накладення арешту поза межами справи про банкрутство порушує черговість задоволення вимог;
- відсутність загрози невиконання рішення та добросовісна поведінка Товариства: докази систематичних платежів за земельну ділянку свідчать про виконання зобов`язань, відсутність ризику ухилення від виконання рішення суду;
- неспівмірність заходів забезпечення: прохання накласти арешт одночасно на все рухоме, нерухоме майно та грошові кошти призведе до подвійного забезпечення та порушить принцип пропорційності задоволення вимог кредиторів;
- апеляційна скарга не спростовує висновки суду першої інстанції: скаржник не врахував статус банкрута, дію імперативних норм КУзПБ та факти добросовісної поведінки боржника, а посилання скаржника на рішення Верховного Суду не підходять для цієї справи, бо наведені рішення стосувалися випадків, коли боржник не перебував у процедурі банкрутства, і тому їх не можна застосовувати до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах».

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Соп`яненко О.Ю. (суддя-доповідач), судді: Джепа Ю.А., Мартинюк С.В..
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
21.04.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМПОЛІТІКС» (відповідач-1) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
22.04.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» (відповідач-3) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
В судове засідання 07.05.2026 з`явилися представники позивача (скаржника), відповідача-1 та відповідача-3, надали пояснення стосовно апеляційної скарги та заперечень на неї. 
Колегія суддів у судовому засіданні 07.05.2026 оголосила скорочену (вступну та резолютивну частини) постанову у даній справі.

5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви Заявник посилається на те, що 16.03.2015 між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОМПОЛІТІКС» (орендар) був укладений договір оренди землі (далі - договір). Підставою для укладання даного договору оренди земельної ділянки є рішення міської ради від 29.12.2014 № 203/59 (пп. 1.1 договору).
Кадастровий номер земельної ділянки: 1210100000:03:270:0042 (пп. 2.5.)
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2022 у справі № 904/8003/21 визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 16 березня 2015 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промполітікс», об`єктом оренди за яким є земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:03:270:0042, площею 0,6934 га, розташована на території м. Дніпро, вулиця Героїв Крут (Фурманова), 11.
Згідно рішення суду договір оренди землі було поновлено на той самий строк - 5 (п`ять) років і на тих самих умовах, які були передбачені Договором оренди землі, а саме до 16.03.2025.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з`ясовано, що 14.03.2025 (за два дні до закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки) власником незавершеного будівництва житлово-офісного комплексу стало ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АС РЕСУРСИ», що має нову назву ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛГКАДРА РС 2025».
Далі, 20.05.2025 новим власником незавершеного будівництва житлово-офісного комплексу стає ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 363.
Згідно з інформацією, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» міститься запис про право оренди земельної ділянки до 16.03.2035.
Згідно з частиною 4 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.
Заявник зазначив, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене.
Згідно розрахунку Заявника, заборгованість з орендної плати за земельну ділянку, яка перебувала у користуванні ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОМПОЛІТІКС» складає 1 368 653,38 грн.
Згідно розрахунку Заявника, заборгованість з орендної плати за земельну ділянку, яка перебувала у користуванні ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІКАДРА РС 2025» (колишня назва ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АС РЕСУРСИ») складає 179 060,70 грн.
Згідно розрахунку Заявника, заборгованість з орендної плати за земельну ділянку, яка перебувала у користуванні ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОССТРАХ» складає 814 540,17 грн.
Заявник вважає, що за відсутності вжиття заходів забезпечення позову, об`єкт, розміщений на земельній ділянці може бути відчужений на користь третіх осіб. Метою таких дій може бути, зокрема,, штучне збільшення кола учасників судового процесу, що зумовить затягування розгляду справи. 
Грошові кошти можуть бути виведені з рахунків відповідачів, що в подальшому, за умови задоволення позовної заяви, може ускладнити виконання рішення суду.

6. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, погоджується з правовим обґрунтуванням та висновками Господарського суду Дніпропетровської області з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.
Інститут забезпечення позову регулюється главою 10 розділу I Господарського процесуального кодексу України.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заходи забезпечення позову визначає стаття 137 Господарського процесуального кодексу України, а порядок подання заяви про забезпечення позову – стаття 138 цього Кодексу.
Згідно з пунктами 2, 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
У Рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Інститут забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання у майбутньому рішення суду, і тільки у разі необхідності, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду та реалізації кожним права на судовий захист. Безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 921/333/23).
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Як вбачається із заяви Дніпровської міської ради про забезпечення позову та відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається у випадку, якщо невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду чи ефективний захист і поновлення порушених або оспорюваних прав та інтересів позивача.
Разом з тим, сам заявник зазначає, що необхідність забезпечення позову обґрунтовується тим, що у разі задоволення позову про стягнення грошових коштів боржник зможе добровільно виконати рішення суду за наявності у нього достатніх коштів, без необхідності звернення стягнення на його майно.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява Дніпровської міської ради фактично спрямована на оцінку можливих способів і порядку виконання майбутнього судового рішення, а не на наведення конкретних обставин, які існують на момент звернення до суду та можуть ускладнити або унеможливити виконання такого рішення.
У заяві Дніпровської міської ради відсутні належні докази, які б підтверджували доводи заявника про можливе виведення грошових коштів з рахунків відповідачів, що у майбутньому, у разі задоволення позову, могло б ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.
Заявником не надано жодних доказів того, що відповідач-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМПОЛІТІКС» та відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІКАДРА РС 2025» перебувають у скрутному фінансовому становищі, мають невиконані зобов`язання, є боржниками у виконавчих провадженнях або вчиняють дії, спрямовані на приховування активів чи уникнення майнової відповідальності.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2025 стосовно відповідача-3 - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» введено процедуру санації строком до 01.03.2027.
На момент звернення із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви судом не було прийнято рішення про визнання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури (Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» визнано банкрутом 15.04.2026).
Відповідно до ч. 4 ст. 50 Кодексу України з процедур банкрутства арешт на майно боржника та інші обмеження дій боржника щодо розпорядження його майном можуть бути накладені лише в межах процедури санації, за умови що вони не перешкоджають виконанню плану санації та не суперечать інтересам конкурсних кредиторів. Не допускається арешт грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках умовного зберігання (ескроу), відкритих боржником у встановленому законодавством порядку.
Аналогічно у ліквідаційній процедурі згідно з ч. 1 ст. 59 КУзПБ скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.
Водночас заявник лише посилається на нібито існування очевидної загрози порушення прав та інтересів позивача до ухвалення рішення у справі.
Колегія суддів доходить до висновку, що доводи Дніпровської міської ради, викладенні в заяві про забезпечення позову до подачі позову щодо існування реальної загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, є безпідставними і нічим не підтвердженими.
Аналогічний висновок стосовно того, що самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, викладено у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/483/18 та від 12.06.2019 у справі №909/19/19.
Згідно зі статтею 76 Господарського процесуального України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Саме по собі посилання у заяві на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, без належного обґрунтування та підтвердження відповідними доказами, не може бути достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України», зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Однією з процесуальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, є обов`язок заявника належним чином обґрунтувати необхідність та доцільність застосування кожного заходу забезпечення позову, а також надати докази, які підтверджують наведені обставини.
Оцінивши доводи заявника та надані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява Дніпровської міської ради про забезпечення позову не містить належного обґрунтування та доказів, які б свідчили про необхідність і доцільність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду ухвали суду.

Апеляційний господарський суд, здійснивши апеляційний перегляд справи у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про відсутність порушення судом першої інстанції норм права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з повним з`ясуванням обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а судове рішення Господарського суду Дніпропетровської області – таким, що підлягає залишенню без змін.

8. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстави для скасування оскаржуваної ухвали не вбачаються, судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись статями 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2026 у справі № 904/2808/25 (904/1229/26) - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2026 у справі № 904/2808/25 (904/1229/26) - залишити без змін.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника. 
4. Матеріали справи № 904/2808/25 (904/1229/26) повернути до Господарського суду Дніпропетровської області. 
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст постанови підписано – 20.05.2026. 

Головуючий суддя О.Ю. Соп`яненко 

Суддя Ю.А. Джепа 

Суддя С.В. Мартинюк