ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2327/25  Номер провадження 22-ц/814/672/26	Головуючий у 1-й інстанції Алексашина Н. С.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 06 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТВК», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок невиконання договору про туристичне обслуговування, 

В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємець ОСОБА_2 (далі – ФОП ОСОБА_3 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок невиконання договору про туристичне обслуговування. 
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 07 грудня 2021 року та 10 грудня 2021 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладені два договори на туристичне обслуговування щодо бронювання і придбання туру до Туреччини на відпочинок на двох осіб (позивача та його дружини).
За бронювання туру на двох осіб позивач сплатив 5000,00 грн.
У березні 2022 року відповідач повідомила позивача про те, що авіарейси скасовано у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ в Україну, а також зупинено роботу туроператора.
На вимогу позивача повернути сплачені кошти відповідач відповіла відмовою.
На суму матеріальної шкоди позивач за період з 25 лютого 2022 року до 31 грудня 2023 року нарахував інфляційні витрати в сумі 2324,35 грн та 3% річних в сумі 450,41 грн.
Вказав, що своїми діями відповідач завдала позивачу та його дружині ОСОБА_4 значної моральної шкоди, яка полягає у зриві відпустки, тривалій неможливості повернути власні кошти, які могли бути витрачені на інші потреби сім`ї.
З урахуванням розміру матеріальних збитків, позивач визначив розмір моральної шкоди в сумі 7774,76 грн. 
Посилаючись на викладене вище просив стягнути з відповідача 5000,00 грн матеріальної шкоди, нараховані інфляційні втрати в сумі 2324,35 грн, 3% річних - 450,41 грн, моральну шкоду - 7774,76 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.
Короткий зміст судових рішень
Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 05 червня 2025 року залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТВК» тм TUI Ukraine (далі – ТОВ «ТТВК»).
Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 06 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа – ТОВ «ТТВК», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок невиконання договору про туристичне обслуговування відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що ФОП ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі, оскільки на підставі агентського договору діяла як турагент, від імені туроператора ТОВ «ТТВК», а тому відповідальність за порушення істотних умов договору має нести саме надавач туристичних послуг туроператор, яким є ТОВ «ТТВК».
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 06 серпня 2025 року не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, прохала рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 06 серпня 2025 року скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою задовольнити позов ОСОБА_1 ; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти: відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5000,00 грн (сума боргу), 2324,35 грн (інфляційне збільшення), 450,41 грн (штрафні санкції), всього 7774,76 грн; та моральної (немайнової) шкоди 7774,76 грн. 
Також просив стягнути витрати на правничу (правову) допомогу.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кошів у сумі 15549,52 грн (7774,76 грн матеріальної шкоди та 7774,76 грн моральної шкоди), що є менше ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено, що 07 грудня 2021 року та 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 (турист, замовник) уклав два договори туристичного обслуговування з ФОП ОСОБА_2 (турагент), що діяла від імені та за дорученням ТОВ «ТТВК» (туроператор) на підставі агентського договору №1793-13 по реалізації туристичних продуктів від 30 березня 2013 року.
Згідно додатків №1 до договорів на туристичне обслуговування оформлено листи бронювання №5771667 та №5776732 на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 туристичного обслуговування у Туреччині, курорті Кемер, готелі FUN&SUN FAMILY CLUB SAPHFIRE на період з 21 травня 2022 року до 04 червня 2022 року та на період з 01 жовтня 2022 року до 15 жовтня 2022 року, маршрут КИЇВ-АНТАЛІЯ-КИЇВ, вартістю 49600 грн та 44300 грн відповідно.
Вказані листи бронювання підписано позивачем ( ОСОБА_7 ) та турагентом, де вона зазначена як відповідальний менеджер.
Заявки на бронювання підтверджені, про що оформлено підтвердження №5771667 та №5776732, де ОСОБА_2 зазначена як менеджер.
Згідно наданих квитанцій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснили оплату за туристичні послуги в сумі по 2500 грн. кожен.
У подальшому ОСОБА_4 зверталася із заявою до ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області, а також із претензією до ФОП ОСОБА_2 з проханням повернути передоплату зроблену ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в сумі по 2500 грн кожним згідно квитанцій №5771667 та №5776732.
ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області рекомендувало звернутися до суду для вирішення питання про захист прав споживача.
Позивач туристичними послугами не скористався, оскільки через повномасштабне військове вторгнення РФ до України у 2022 році авіарейси були скасовані.
Позиція апеляційного суду
Частиною першою статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Спеціальним законом, що регламентує відносини у сфері організації/надання туристичних послуг, є Закону України «Про туризм».
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про туризм» суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є: туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.
Частиною першою та другою статті 20 Закону України «Про туризм» визначено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частиною восьмою статті 20 Закону України «Про туризм» туроператор (турагент) зобов`язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.
Відповідно до частини дев`ятої статті 20 Закону України «Про туризм» туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.
Якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін (частина одинадцята статті 20 Закону України «Про туризм»).
Згідно з частиною дванадцятою статті 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 20 Закону України «Про туризм» права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.
Згідно пункту 2.1 агентського договору №1793-13 по реалізації туристичних продуктів від 30 березня 2013 року, укладеного між ТОВ «ТТВК» (туроператором) та ФОП ОСОБА_2 (турагент), вбачається, що турагент, зобов`язується за винагороду надати туроператору послуги з реалізації турпродукту туристу шляхом укладення договору про надання туристичних послуг від імені та за дорученням туроператора, а також здійснювати фактичні дії визначені умовами цього договору.
Зазначеним договором визначені обов`язки як турагента так і туроператора.
З підпункту 3.2.7 агентського договору слідує, що одним із обов`язків турагента є оплата замовлених послуг на підставі рахунків туроператора на його р/р або забезпечення оплати вартості реалізованих туристичних продуктів туроператора шляхом здійснення оплати за дорученням та від імені туриста.
Здійснення оплати через систему бронювання на рахунок туроператора також передбачено пунктом 6 агентського договору, який регулює порядок взаєморозрахунків між сторонами.
При цьому, пунктом 6.8 агентського договору передбачено, що турагент отримує від туроператора агентську винагороду за реалізацію туристичного продукту. На момент укладення договору така винагорода становила 10 грн за кожне бронювання.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про туризм» порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом. Порушеннями законодавства в галузі туризму є, зокрема, порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.
У статті 25 Закону України «Про туризм» встановлено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.
Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства.
Положеннями статті 33 Закону України «При туризм» передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №201/17472/16-ц зазначив, що майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків.
Суд першої інстанції, аналізуючи матеріали справи, правильно зазначив, що безпосереднім надавачем туристичних послуг та отримувачем плати за них є туроператор, турагент виконує роль посередника між туроператором та туристом, надаючи послуги бронювання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідальність за порушення істотних умов договору у даній справі має нести саме надавач туристичних послуг, яким є ТОВ «ТТВК».
При цьому, ТОВ «ТТВК» як співвідповідач не було залучене до участі у справі.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 521/17712/15, від 13 листопада 2019 року у справі № 745/691/18, від 12 серпня 2021 року у справі № 756/14542/19, від 26 січня 2022 року у справі № 457/726/17.
Доводи апеляційної скарги про те, що кошти сплачені безпосередньо відповідачу, та перерахування коштів за бронювання туроператору не позбавляє відповідальності ФОП ОСОБА_2 (турагент) за невиконання договору не заслуговують на увагу та є помилковими, оскільки, договір на туристичне обслуговування укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , яка діяла від імені і за дорученням ТОВ «ТТВК» на підставі агентського договору, а тому зобов`язання виникають перед позивачем в ТОВ «ТТВК».
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пред`явленням його до неналежного відповідача.
Позивач не позбавлений права на подання відповідного позову із визначенням належного складу учасників (сторін, третіх осіб), з метою захисту своїх прав та інтересів.
Крім того, слід зауважити, що обов`язкові підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення зазначені у частині третій статті 376 ЦПК України, які під час перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегією суддів не були встановлені.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, відповідно, рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 06 серпня 2025 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Щодо судових витрат 
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 06 серпня 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 травня 2026 року.

Головуючий       В.П. Пікуль

Судді         С.Б. Бутенко

О.О. Панченко