П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/9147/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О. 
Суддя-доповідач: Біла Л.М. 
02 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М. 
суддів: Моніча Б.С.  Гонтарука В. М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії .
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року позов задоволено.
Суд визнав протиправними та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 13.01.2025 та 11.04.2025 №968230186669 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 01.09.1983 по 01.02.1986 у Славутському районному управлінні сільського господарства на посаді економіста, з 02.02.1986 по 27.07.1988 на посаді провідного спеціаліста в Славутському районному агропромисловому об`єднанні, з 29.07.1992 по 10.09.2010 на посадах у комунальному підприємстві "Редакція газети "Трудівник Полісся".
Також, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 07.01.2025 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у розмірі 60% суми заробітної плати зазначеної у довідках від 03.01.2025 №С-21-25-570 виданих виконавчим комітетом Славутської міської ради Хмельницької області.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
07.01.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про переведення на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу" та надала при цьому довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.01.2025 №С-21-25-570 видані виконавчим комітетом Славутської міської ради Хмельницької області.
За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке рішеннями від 13.01.2025 та від 11.04.2025 №968230186669 відмовило позивачу у переході на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" за відсутності необхідного стажу.
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Статтею 46 Конституції України закріплено, що право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.
П. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
До 01.01.2016 суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу" (далі Закон №3723).
З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі-Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та Перехідних положеннях якого закріплено, що Закон № 3723-ХІІ (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII втратив чинність.
Так, пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Крім того, пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), за останньою зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII. 
Отже, не зважаючи на те, що з 01.06.2016 Закон України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу" втратив чинність, після вказаної дати особи, що працювали на державній службі за наявності передбачених ст.37 цього закону підстав, мають право на пенсію державного службовця.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 (далі - Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
Згідно пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283), відповідно до пункту 1 якого, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
За приписами пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.
Згідно Переліку державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, що є додатком до Порядку №283, включено місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР.
Постановою ЦК Компартії України і Ради Міністрів УРСР від 27.03.1962 «Про перебудову управління сільським господарством Української PCP» були створені територіальні виробничі колгоспно-радгоспні (радгоспно-колгоспні) управління по керівництву сільськогосподарським виробництвом, які підпорядковувались обласним управлінням і Міністерству виробництва і заготівель сільськогосподарських продуктів.
На виконання постанови ЦК КПРС від 14.11.1985 р. №1114 «Про подальше удосконалення управління агропромисловим комплексом» та постанови ЦК КП УРСР і Ради Міністрів УРСР від 10.12.1985 р. №429 «Про подальше удосконалення управління агропромисловим комплексом Української РСР» утворено Державний агропромисловий комітет Української РСР як центральний союзно-республіканський орган державного управління.
Постановою від 10.12.1985 №429 було визначено, що Державний агропромисловий комітет УРСР, агропромислові комітети областей, районні агропромислові об`єднання, підвідомчі їм радгоспи, підприємства, установи, організації та колгоспи утворюють систему Держагропрому УРСР і входять до єдиної системи Держагропрому СРСР. Державний агропромисловий комітет Української PCP являється центральним органом державного управління агропромисловим комплексом республіки.
Пунктом 3 вказаної постанови встановлено, що слід забезпечити відповідну перебудову районних агропромислових об`єднань, передбачивши їх організаційне укріплення як єдиних органів територіального управління господарствами, організаціями та підприємствами, що входять в агропромисловий комплекс. У зв`язку з цим визнати необхідним ліквідувати обласні та районні управління сільського господарства.
Постановою Ради Міністрів УРСР від 16.10.1989 №253 «Про вдосконалення управління в агропромисловому комплексі республіки» було передбачено удосконалення функцій, форм і методів роботи створених на демократичній основі госпрозрахункових агропромислових об`єднань, всемірне поширення нових організаційних форм агропромислової інтеграції та кооперування - агропромислових об`єднань, агрокомбінатів, агрофірм, виробничих об`єднань, асоціацій та інших формувань, створюваних на добровільній основі. Агропромислове формування здійснює свою діяльність відповідно до положення, яке затверджується його вищим органом управління - зборами (конференцією) уповноважених представників підприємств і організацій, що входять до складу цього формування. Утворення замість існуючих агропромислових комітетів областей виборних органів господарського самоуправління - рад агропромислових формувань областей.
Згідно з Законом України «Про перелік міністерств та інші центральні органи державного управління Української PCP» від 13.05.1991 та постановою Кабінету Міністрів УРСР «Про порядок реалізації Закону України «Про перелік міністерств та інші центральні органи державного управління Української PCP» від 24.05.1991 №12 створено Міністерство сільського господарства і продовольства та відповідні обласні і районні управління сільського господарства.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що Славутське районне управління сільського господарства та Славутське районне агропромислове об`єднання були місцевими органами управління центрального органу державного управління УРСР.
Згідно записів копії трудової книжки НОМЕР_1 позивач у період з 01.09.1983 по 01.02.1986 працювала у Славутському районному управлінні сільського господарства на посаді економіста; 01.02.1986 позивач звільнена у зв`язку з ліквідацією районного управління сільського господарства у відповідності з Постановою ЦК КПРС №1114 від 14.11.1985 по переведенню до Славутського районного агропромислового об`єднання; з 02.02.1986 по 27.07.1988 на посаді провідного спеціаліста в Славутському районному агропромисловому об`єднанні, відтак періоди роботи позивача з 01.09.1983 по 01.02.1986 та з 02.02.1986 по 27.07.1988 підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Щодо стажу роботи позивача на посадах у редакції газети "Трудівник Полісся", то слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), з поміж іншого, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Пункт 2 "Порядку обчислення стажу державної служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283, доповнено абзацом вищенаведеного змісту постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2001 року № 1435.
Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначення загальних засад діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, врегульовані Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 7 червня 2001 року № 2493-III.
Згідно із статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 7 червня 2001 року № 2493-III (далі Закон № 2493-III), в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад: шоста категорія-посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.
Віднесення інших посад органів місцевого самоврядування, не зазначених у цій статті, до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням керівників відповідних органів місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 21 Закону № 2493-III, пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно із статтею 22 Закону № 2493-III, до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про державну підтримку медіа, гарантії професійної діяльності та соціальний захист журналіста" від 23 вересня 1997 року № 540/97-ВР, (далі Закон № 540/97-ВР), стаж роботи журналіста в державних та комунальних суб`єктах у сфері медіа зараховується до стажу державної служби, а стаж державної служби зараховується до стажу роботи журналіста в державному або комунальному суб`єкті у сфері медіа.
Статтею 16 (в редакції статті відповідно до Закону України "Про медіа" від 13 грудня 2022 року № 2849-IX, який набрав чинності 13.12.2022 року), встановлено, що пенсійне забезпечення працівників суб`єктів у сфері медіа здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до статті 16 Закону № 540/97-ВР, (в редакції статті на дату набрання чинності Законом України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів), пенсійне забезпечення працівників засобів масової інформації здійснюється відповідно до принципів та норм, встановлених пенсійним законодавством України.
При нарахуванні пенсії журналісту державного або комунального засобу масової інформації застосовуються норми, методика та порядок нарахування пенсії державному службовцю. При цьому період роботи в державних та комунальних засобах масової інформації прирівнюється до стажу державної служби.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 15 березня 1999 року № 377, (яка втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 1038 від 28.12.2016 року), "Про реалізацію статей 14 і 16 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", було затверджено "Перелік посад журналістів державних і комунальних засобів масової інформації, які прирівнюються до посад керівних працівників, спеціалістів апарату відповідного органу державної влади та органу місцевого самоврядування (далі - Порядок №377).
Відповідно Переліку № 377, до посад журналістів державних і комунальних засобів масової інформації, які прирівнюються до посад керівних працівників, спеціалістів апарату відповідного органу державної влади та органу місцевого самоврядування відносяться:
1) в друкованих засобах масової інформації, засновниками (співзасновниками) яких є районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, районні, районні у містах Києві та Севастополі ради: головний редактор (редактор) заступник голови державної адміністрації, ради; заступник головного редактора завідуючий відділом, начальник (редактора), відповідальний відділу; секретар: -редактор (завідуючий) відділу заступник завідуючого відділом, заступник начальника відділу; -оглядач, кореспондент, головний спеціаліст, спеціаліст I і літературний працівник II категорії; -фотокореспондент спеціаліст I і II категорії;
2) в друкованих засобах масової інформації, засновниками (співзасновниками) яких є міські (крім міст Києва та Севастополя) ради: -головний редактор (редактор) заступник міського голови; -заступник головного редактора завідуючий відділом (редактора), відповідальний секретар; -редактор (завідуючий) відділу заступник завідуючого відділом; -оглядач, кореспондент, головний спеціаліст, провідний літературний співробітник спеціаліст, спеціаліст I і II категорії; -фотокореспондент спеціаліст I і II категорії.
Згідно п. 1 Порядку №377 до стажу роботи, що дає право на встановлення щомісячної надбавки за вислугу років і призначення пенсій журналістам державних і комунальних засобів масової інформації, зараховується стаж роботи на посадах, зазначених у переліку, затвердженому цією постановою, а також на посадах журналістів державних інформаційних агентств, зазначених у додатку 1, а саме: - до 1 серпня 1990 року - у засобах масової інформації, засновниками яких були партійні, комсомольські та профспілкові організації; - до 23 серпня 1991 року - у засобах масової інформації, засновниками яких були органи державної влади колишньої УРСР та інших республік СРСР, а також органи державної влади та військові формування колишнього СРСР (додаток 2); з 24 серпня 1991 року - у засобах масової інформації, засновниками (співзасновниками) яких є (були) органи державної влади або органи місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 3 Порядку № 377 документами для визначення стажу роботи журналіста є трудова книжка та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи.
Як встановлено з трудової книжки НОМЕР_1 , позивач 29.07.1992 прийнята на посаду кореспондента з питань агропромислового виробництва редакції громадської газети "Трудівник Полісся"; 04.01.1996 переведена на посаду завідуючого відділом агропромислових проблем редакції "Трудівник Полісся"; 19.02.1998 переведена на посаду кореспондента з агропромислових проблем редакції газети "Трудівник Полісся"; 26.05.2008 назва редакції газети "Трудівник Полісся" замінена на комунальне підприємство редакція газети "Трудівник Полісся", згідно рішення Славутської міської ради та Славутської районної ради; 26.05.2008 на позивача покладено тимчасове виконання обов`язків головного редактора комунального підприємства редакції "Трудівник Полісся"; 01.09.2008 переведена на посаду редактора відділу АГП (агропромислового комплексу) на постійній основі та продовжено тимчасове виконання обов`язків головного редактора; 24.12.2008 на постійній основі на посаді редактора відділу АПК; 09.09.2010 звільнена з посади редактора відділу АПК КП "Редакція газети "Трудівник Полісся".
Отже, суд першої інстанції обгрунтовано виснував, що позивач працювала на посадах громадської газети "Трудівник Полісся", яка в подальшому рішенням Славутської міської ради та Славутської районної ради перейменована на "Комунальне підприємство редакція газети "Трудівник Полісся", що свідчить про те, що юридична особа в період роботи позивача була комунальним засобом масової інформації.
Відтак, період роботи позивача з 29.07.1992 по 10.09.2010 на посадах у комунальному підприємстві "Редакція газети "Трудівник Полісся" підлягає зарахуванню до стажу державної служби, оскільки посади, які займала позивач відносяться до посад журналіста.
Таким чином, враховуючи все вище викладене, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про наявність у позивача стажу більше як 20 років роботи на посадах, які віднесені до категорій посад державних службовців, відтак має право на призначення пенсії за віком згідно з статтею 37 Закону №3723-XII.
Стосовно довідок від 03.01.2025 №С-21-25-570, виданих виконавчим комітетом Славутської міської ради Хмельницької області, судова колегія зазначає наступне.
Щодо довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від від 03.01.2025 №С-21-25-570 виданих виконавчим комітетом Славутської міської ради Хмельницької області, то колегія суддів зазначає, наступне.
Предмет апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині стосується можливості при переведенні на пенсію згідно із Законом № 3723-XII та Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII врахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця .
Разом з цим, у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивача на пенсію державного службовця, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за позивачем.
У свою чергу, вимоги позивача щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити нарахування і виплату з 07.01.2025 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у розмірі 60% суми заробітної плати зазначеної у довідках від 03.01.2025 №С-21-25-570, виданих виконавчим комітетом Славутської міської ради Хмельницької області, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, які ще не обраховані суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Аналогічна правова позиція стосовно вказаного питання висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2023 року у справі №560/8328/22.
Так, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.
Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача прийняти те чи інше рішення.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі №825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі №2040/6320/18.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для часткового скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що необхідно частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нову постанову про часткове задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 13.01.2025 та 11.04.2025 №968230186669 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 01.09.1983 по 01.02.1986 у Славутському районному управлінні сільського господарства на посаді економіста, з 02.02.1986 по 27.07.1988 на посаді провідного спеціаліста в Славутському районному агропромисловому об`єднанні, з 29.07.1992 по 10.09.2010 на посадах у комунальному підприємстві "Редакція газети "Трудівник Полісся" та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 07.01.2025 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" 
В задоволенні решти вимог апеляційної скарги відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.  

Головуючий	 		Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Моніч Б.С.    Гонтарук В. М.