Провадження № 2/522/1277/26
Справа № 522/10459/22

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року          м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання – Смокової А.В., Костинюк В.В.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання результатів будівельних робіт самочинним будівництвом та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач 12.08.2022 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 16.04.2025 (т.3 а.с.43-50) просить суд:
- визнати результати будівельних робіт з облаштування вхідного вузла в салон краси «Альтаїр» з фасаду будинку АДРЕСА_1 співвласницями салону краси «Альтаїр» пані ОСОБА_2 та пані ОСОБА_4 після прийняття об`єкта в експлуатацію на підставі акта державної технічної комісії від 18.04.2002: вириту вздовж фасаду будинку траншею для входу в салон «Альтаїр» з двох сторін, два спуски в траншею з тротуару по кінцях траншеї, встановлене покриття над траншеєю – самочинним будівництвом на підставі ч.1 ст.376 ЦК України;
- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 привести самочинно збудовані, якщо це буде визнано судом, траншею вздовж фасаду будинку для входу в салон «Альтаїр» з двох сторін, два спуски в траншею з тротуару по кінцях траншеї, встановлене покриття над траншеєю у житловому будинку АДРЕСА_1 до стану, передбаченому архітектурно-будівельною частиною робочого проекту 2001 року облатування вхідного вузла у салон краси «Альтаїр» з фасаду будинку АДРЕСА_1 під час проведення реконструкції;
- зобов`язати начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради взяти на контроль виконання ухвали Приморського районного суду м.Одеси по справі №522/10459/22, про зобов`язання відповідачів провести траншею до попереднього стану, відповідно до робочого проекту 2001 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Під квартирою позивача заходиться підвальне приміщення, що використовується як салон власником якого є ОСОБА_2 . Власник приміщення провела незаконну реконструкцію, що призвело до погіршення стану будівлі та загрожує створенням аварійної ситуації. 01.11.2021 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради проведено другу перевірку та встановлено дотримання вимог законодавства в сфері містобудування. Позивач не погоджується з результатами перевірки, тому звертається до суду. Підвальне приміщення створено шляхом об`єднання двох квартир зі знесення несучої стіни та утворенням дверного прорізу замість віконного. Також відповідачем було незаконно вирито траншею уздовж фасадної частини фундаменту будинку, влаштовано тамбур, а також частину фундаменту було зруйновано з метою улаштування входу. Дозвільні документи на здійснення реконструкції відповідачу не видавалися.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла у провадження судді Шестаковій Я.В.
Ухвалою від 05.09.2022 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (т.1 а.с.70).
До суду 28.09.2022 надійшов відзив ОСОБА_2 згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, адже відповідачка є власником частини нежитлового підвального приміщення і не проводила ніяких реконструкцій. 
Ухвалою від 28.09.2022 витребувано копію інвентаризаційної справи (т.1 а.с.98).
Ухвалою від 25.01.2023 залучено ОСОБА_3 в якості співвідповідача (т.1 а.с.183).
До суду 19.04.2023 надійшла заява ОСОБА_3 , яка вказує, що не є власником приміщення в м.Одесі по вул. Фонтанська дорога, 57, тому просить вжити заходи до позивача за незаконне звернення до суду.
Ухвалою від 26.04.2023 призначено експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, провадження у справі зупинено (т.1 а.с.232-233).
Ухвалою від 21.08.2023 поновлено провадження у справі (т.2 а.с.44).
Ухвалою від 24.08.2023 зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити судовому експерту доступ до об`єкту дослідження (т.2 а.с.66).
На підставі розпорядження керівника апарату суду №698/23 від 30.10.2023 по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями в результаті якого справа передана судді Ковтун Ю.І.
Ухвалою від 15.12.2023 справу прийнято у провадження судді Ковтун Ю.І. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (т.2 а.с.84).
Ухвалою від 31.01.2024 у задоволенні клопотання представника позивача Врони А.В. про визнання дій відповідачів ухиленням від участі в експертизі та направлення справи для проведення експертизи за наявними матеріалами відмовлено (т.2 а.с.110-112).
Ухвалою від 13.03.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача Врони А.В. про виклик експерта. Матеріали справи направлено до експертної установи для проведення судово-будівельної експертизи. Провадження у справі зупинено (т.2 а.с.138-143).
Ухвалою від 17.05.2024 поновлено провадження у справі (т.2 а.с.147).
Ухвалою від 19.06.2024 повідомлено судового експерта Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Куртєву Н.М. про відсутність у сторін запитуваних додаткових документів необхідних для проведення судово-будівельної експертизи. Матеріали цивільної справи № 522/10459/22 направлено до експертної установи для продовження проведення судово-будівельної експертизи призначеної ухвалою суду від 26.04.2023 в частині вирішення питань. Провадження у справі зупинено (т.2 а.с.179-184).
Ухвалою від 10.02.2024 поновлено провадження у справі (т.2 а.с.206-207).
ОСОБА_1 19.12.2024 звернувся до суду з заявою про припинення дії договору про надання правової допомоги з адвокатом Вроною А.В. (т.2 а.с.208).
Ухвалою від 29.04.2025 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову від 16.04.2025 (т.2 а.с.63-65).
До суду 05.05.2025 надійшов відзив ОСОБА_2 на заяву про зміну предмету позову, у якому вказує, шодо облаштування навісу, то за результатами численних перевірок за заявами позивача порушень не встановлено. Під час перебування приміщення у власності ОСОБА_2 ніякі будівельні роботи не проводилися, тому позовні вимоги є безпідставними.
Ухвалою від 29.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т.3 а.с.78).
На підставі службової записки помічника судді Ковтун Ю.І. – Сребняк І. щодо проведення повторного автоматизованого розподілу цивільної справи, на виконання Рішення зборів суддів Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2026, за резолюцією керівника апарату суду та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, по справі проведено 21.04.2026 повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями в результаті якого справа надійшла у провадження судді Бондаря В.Я.
Ухвалою від 24.04.2026 справу прийнято до провадження судді Бондаря В.Я. та призначено до розгляду в загальному позовному проваджені зі стадії розгляд справи по суті з проведенням судового засідання 19.05.2026.
У судовому засіданні 19.05.2026 ОСОБА_1 просив задовольнити позов.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.
Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Після дослідження доказів, проведення судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, що проголошення рішення відбудеться 03.06.2026 о 13:45 год.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , про що свідчить договір №97-230М купівлі-продажу нерухомого майна від 22.11.1997 (т.1 а.с.11-13).
28.11.2001 ОСОБА_4 видано дозвіл на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 (т.3 а.с.30). 
Згідно акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництва об`єкта в експлуатацію від 23.04.2002 прийнято в експлуатацію парикмахерську по Фонтаській дорозі, 57 (т.1 а.с.171).
Згідно свідоцтва про право власності на нежиле підвальне приміщення № НОМЕР_1 від 19.01.2003, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2002 №197 стала власником нежилого підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.165).
ОСОБА_3 подарувала частину нежитлового підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , відповідно до договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за №1509 від 01.02.2003 (т.1 а.с.166).
Згідно листа Управління державного архітектуро-будівельного контролю Одеської міської ради від 13.09.2021 за результатами комісійного виїзду встановлено факт улаштування конструкції навісу з покріавлею, які влаштовані до фасадної стіни будинку в рівні нижньої лінії віконних отворів квартир першого поверху. Управлінням направлено лист на адресу Приморської районної адміністрації з проханням вжити заходи щодо демонтажу конструкції навісу з покрівлею, які влаштовані до фасадної стіни будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.3 а.с.74-75).
У листі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 13.10.2021 вказано, що за інформацією управління ДАБК Одеської міської ради, 31.08.2021 під час комісійного виїзду встановлено факт улаштування конструкції навісу. Співвласниця салону повідомила, що встановлення конструкції відбулося 7 років тому у зв`язку з випадками травматизму відвідувачів салону та з метою запобігання підтоплення напівпідвального приміщення. На ОСОБА_2 складено адміністративний протокол (т.1 а.с.27-28).
Постановою у справі про адміністративне правопорушення №707 від 26.11.2021 Приморська районна адміністрація Одеської міської ради закрила провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 щодо встановлення елементів благоустрою без дозвільної документації (т.1 а.с.81). 
Згідно листа Управління державного архітектуро-будівельного контролю Одеської міської ради від 26.05.2022 навіс не є об`єктом будівництва, тому в Управлінні відсутні підстави для складення протоколу, припису (т.1 а.с.29-31).
Відповідно до листа Управління державного архітектуро-будівельного контролю Одеської міської ради від 17.06.2022, за результатами перевірки за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове підвальне приміщення салону «Альтаїр» встановлено, що будь-які підготовчі та будівельні роботи не виконуються, об`єкт експлуатації на підставі пред`явленого акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 23.04.2022, планування підвального приміщення відповідає пред`явленому технічному паспорту від 18.06.2007 (т.1 а.с.25-26).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду.
Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (стаття 376 ЦК України).
Отже, юридичними фактами, які становлять правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилається заявник, та у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 361/765/16-ц (провадження № 61-33103св18), від 02 лютого 2022 року у справі № 521/16974/17 (провадження № 61-9290св21), від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 і стаття 391 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 369/8792/16-ц (провадження № 61-21385св18) зроблено висновок, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року в справі № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21) зроблено висновок, що за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.
Системний аналіз наведеного свідчить про те, що предметом доказування по справі, де питання про знесення або перебудову самочинного будівництва ставиться не органом державної влади, органом місцевого самоврядування або інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в межах їх повноважень на здійснення контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і державних стандартів, а особою, яка вважає порушеним своє право вказаним самочинним будівництвом, є саме доведення наявності такого порушеного права.
Як роз`яснено судам у пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.
Звертаючись до суду із позовом, який в подальшому уточнено, позивач просить визнати самочинним облаштування вхідного вузла салону та зобов`язати відповідачів провести вхідний вузол до стану 2001 року.
ОСОБА_1 як позивач зобов`язаний довести не тільки факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника квартири.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У даній справі саме на позивача, згідно з вимогами процесуального закону, покладено обов`язок доведення факту порушення його прав, свобод чи законних інтересів неправомірними діями відповідача при здійсненні реконструкції.
Однак, позивачем не доказано самочинність будівництва, адже згідно пізніших листів Управління ДАБК влаштування навісу не передбачає реагування, адже навіс не є об`єктом будівництва, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 було закрито. Доказів на підтвердження доводів позивача про невідповідність вхідної групи технічному паспорту салону представлено не було.
Також позивачем не доказано які його права порушенні відповідачами, декілька фотографій тріщини не є доказом того, що така тріщина виникла в результаті дій відповідачів.
Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_3 , яка вказує, що не є власником салону, адже доказів на підтвердження таких доводів суду не представлено.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Отже, суд дійшов переконливого висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання результатів будівельних робіт самочинним будівництвом та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 03 червня 2026 року.

Суддя:         В.Я. Бондар

03.06.26