ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р. Справа№ 911/3400/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тарасенко К.В.
суддів: Сибіги О.М. 
Коробенка Г.П. 

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.
за участі представників сторін: відповідно до протоколу судового засідання від 03.06.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»
на рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2025 (повний текст рішення складено і підписано - 15.08.2025)
та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2025
у справі № 911/3400/24 (суддя - Смірнов О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест»
до відповідача: Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівна
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позов мотивовано порушенням приватним нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, а саме - всупереч забороні вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не є нотаріально посвідченими, а також у зв`язку з неправомірністю нарахування відповідачем суми нарахованої заборгованості у розмірі 637 688, 38 грн., яка вказана у виконавчому написі. За таких обставин, на думку позивача, спірний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

1.2. короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції
1.2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 31.07.2025 у справі № 911/3400/24 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Лесею Володимирівною 26.04.2024 та зареєстрований у реєстрі за №704. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» 2 422,40 грн. судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, враховуючи зокрема те, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 діє заборона на вчинення Виконавчого напису на кредитний договір, який не посвідчено нотаріально і між сторонами наявний спір з приводу заборгованості за Договором №1014/2020/КиївОД-МСБ-НВКЛ від 15.09.2020, а тому нотаріус був не вправі вчиняти спірний Виконавчий напис.
1.2.2. Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 28.08.2025 у справі № 911/3400/24 клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №911/3400/24 задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн, у задоволенні іншої частини вимог клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №911/3400/24 відмовлено.
Суд дійшов висновку про те, що заявлені витрати порівняно зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) є не співрозмірними та достатньо завищеними, а тому задовольнив частково клопотання позивача, зазначивши, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 11 000, 00 грн. не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. 

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2025 року по справі № 911/3400/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Скасувати додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2025 про стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. Вирішити питання розподілу судових витрат.
Крім того, скаржник просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2025 року по справі № 911/3400/24.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/3400/24 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2025 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/3400/24.
01.10.2025 матеріали справи №911/3400/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №911/3400/24 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2025, розгляд апеляційної скарги призначено на 26.11.2025 о 10 год. 15 хв.
06.10.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» надійшов відзив на апеляційну скаргу.
08.10.2025 через систему «Електронний суд» від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
18.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» надійшла заява про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 відкладено розгляд справи №911/3400/24 у режимі відеоконференції на 05.02.2026.
05.02.2026 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючої судді Тарасенко К.В. у відпустці за сімейними обставинами.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 розгляд справи №911/3400/24 у режимі відеоконференції призначено на 19.02.2026 о 13 год. 30 хв. 
19.02.2026 судове засідання не відбулось з технічних причин, а саме, через збої у роботі підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 розгляд справи № 911/3400/24 у режимі відеоконференції призначено на 18.03.2026 о 10 год. 45 хв. 
18.03.2026 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Сибіги О.М. у відпустці.
У подальшому, головуюча суддя Тарасенко К.В. перебувала у відпустці за сімейними обставинами.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 розгляд справи №911/3400/24 у режимі відеоконференції призначено на 03.06.2026.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги
2.2.1. Відповідач вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції неправильно витлумачив закон, а також застосував норму закону, яка не підлягала застосуванню та не застосував норму закону, яка підлягала застосуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає наступне:
- необхідність надання оригіналу саме кредитного договору для вчинення виконавчого напису в розрізі даної справи не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить положенням Переліку;
- Банком було дотримано вимоги Переліку та подано оригінал нотаріально посвідченого договору застави, на якому й був вчинений оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса. Натомість висновок суду першої інстанції в частині можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса виключно на кредитному договорі не ґрунтується на нормах матеріального права;
- матеріали справи не містять, відповідно, судом не встановлено, що на момент вчинення виконавчого напису між Банком та позичальником/заставодавцем існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором. На адресу Банку не надходили листи від Позичальника про незгоду з розміром заборгованості станом на дату вчинення виконавчого напису;
- у Банку були всі підстави, передбачені чинним законодавством України та укладеними договорами, для звернення до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису (наявне порушене зобов`язання, безспірність вимог, направлення вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та попередженням про звернення стягнення на предмет застави), а відтак такий виконавчий напис було вчинено в межах правового поля і визнання його таким, що не підлягає виконанню суперечить нормам права.
Доводи апеляційної скарги стосовно додаткового рішення зводяться до відсутності правих підстав для задоволення заяви про винесення додаткового рішення по справі № 911/3400/24 щодо стягнення з Відповідача по справі витрат на правничу допомогу з огляду на відсутність доказів фактичної оплати ТОВ «Лендагроінвест» вказаних витрат на правничу допомогу/гонорару адвоката (не були фактично понесені) та обсяг і складність процесуальних документів та справи в цілому.
2.2.2. У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач наполягає на доводах, викладених в апеляційній скарзі, зокрема на неправильному застосуванні норм матеріального права - п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Також за доводами апелянта, позиція позивача щодо спірності вимог Відповідача є безпідставною та необґрунтованою, а висновки суду першої інстанції про не безспірність вимог АБ «УКРГАЗБАНК» суперечать висновкам, викладеним в постановах Великої Палати Верховного суду по справі № 305/2082/14-ц від 15.01.2020 та по справі № 916/3006/17 від 02.07.2019.
Крім того, відповідач вважає, що витрати позивача на правничу допомогу не були фактично понесені Позивачем, тому їх стягнення суперечить судовій практиці, викладеній зокрема у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 370/463/21, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
2.3.1. Позивач вважає, що Господарський суд Київської області повно встановив всі обставини справи та прийняв рішення від 31.07.2025 року та додаткове рішення від 28.08.2025 року у справі № 911/3400/24 з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначає наступне:
- доводи, викладені Відповідачем в апеляційній скарзі, є фактично ідентичними тим, що вже були наведені у відзиві на позовну заяву та належно оцінені судом першої інстанції, тобто Відповідач не наводить нових фактичних обставин чи доказів, які б свідчили про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а лише повторно подає раніше викладену позицію, яка вже була предметом судового розгляду;
- для стягнення заборгованості у безспірному порядку мають бути подані оригінали нотаріально посвідчених договорів, як того, що передбачає сплату грошових сум, так і того, що передбачає право звернення стягнення на заставлене майно (про що свідчить назва розділу Переліку «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» та словосполучення «а також» у пункті 1 Переліку);
- кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не відноситься до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що загалом унеможливлювало вчинення 26 квітня 2024 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Лесею Володимирівною виконавчого напису;
- стосовно доводів скаржника про ненадання доказів оплати витрат на правничу допомогу позивач звертає увагу, що відповідно до пункту 5.5. договору про надання правничої допомоги від 17.06.2024 року, Позивач здійснює оплату послуг Адвоката протягом 6 (шести) місяців з дати підписання Сторонами Акта приймання-передачі послуг та отримання Клієнтом оригіналу рахунку;
- відтак, представником Відповідача було належним чином доведено, що договором про надання правничої допомоги від 17.06.2024 року та додатковою угодою № 4-1 від 09.12.2024 року до нього, актом прийому-передачі послуг № 01/08 від 01.08.2025 року, рахунком-фактурою № 01/08/1 від 01.08.2025 року, укладеними між Позивачем та адвокатом Шевченком Дмитром Валерійовичем, підтверджується факт виникнення обов`язку у Позивача щодо оплати суми витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 25 000,00 гривень;
- Господарський суд Київської області ухвалив законне та обґрунтоване додаткове рішення про стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.
Позивач просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» у справі № 911/3400/24, а рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2025 року у справі № 911/3400/24 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2025 року у справі №911/3400/24 - без змін.
2.3.2. Третя особа своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. 
Відтак, з урахуванням частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, справа розглядається за наявними матеріалами.

2.4. явка в судове засідання 
У судове засідання 03.06.2026 з`явились представники позивача та відповідача.
Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.
Представник позивача просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівна - в судове засідання не з`явилась.
Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а також те, що наявних матеріалів достатньо для належного перегляду оскаржуваного рішення суду в апеляційному порядку, оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та за відсутності третьої особи, що не з`явилась в судове засідання.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.
3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:
3.1. обставини, встановлені судом першої інстанції 
15.09.2020 між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» (далі - Позичальник) укладено Договір №1014/2020/КиївОД-МСБ-НВКЛ про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро- та малого бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів мікро- та малого підприємства «Доступні кредити 5-7-9%» в АБ «Укргазбанк» (далі - Договір про приєднання), відповідно до п. 1. якого загальний ліміт кредитної лінії 1 319 900, 00 (один мільйон триста дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок. 
Згідно з пунктами 2., 3. Договору про приєднання кредитна лінія відкривається з « 15» вересня 2020 року по « 14» березня 2025 року (включно). Позичальник погашає кредит у строки дії ліміту відповідного періоду та в сумі перевищення фактичної заборгованості по кредиту цього періоду над лімітом кредитної лінії наступного періоду, відповідно до Графіку зменшення ліміту кредитування (Додаток 1 до Договору про приєднання). Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку комісії у розмірі та в порядку, визначеному Тарифами, які наведені в Додатку 2 до Договору приєднання.
У забезпечення зобов`язань за Договором про надання кредиту прийнято в заставу транспортний засіб, а саме: навантажувач телескопічний марки DIECI AGRI STAR 37.7 FPT (додатково укомплектований: вилами для палет 120*45=1200 ММ та ковшем (DIECI) для легких матеріалів 2,50 м.куб), 2020 року випуску, двигун № 001735287 , об?єм двигуна 4 485 куб. см, заводський № XВС1852004 , реєстраційний № 29965AІ (надалі - предмет застави), який придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Брідон Тех» (код за ЄДРПОУ 33870417) згідно договору поставки сільськогосподарської техніки №806 від « 06» серпня 2020 року та належить Позичальнику на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії ОМ №062414 , виданого ГУ Держпродспоживслужби в Київській області « 09» вересня 2020 року. Місцезнаходження предмета застави: 08124, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гурівщина, вул. Київська, буд. 17 (п. 10.1. Договору про приєднання).
Також, між сторонами підписано Додаток 1 до Договору про приєднання «Графік зменшення ліміту кредитування», Додаток 2 до Договору про приєднання «Тарифи», Додаток 3 до Договору про приєднання «Довідку про відкриті поточні/вкладні (депозитні) рахунки, про надходження грошових коштів на рахунки Позичальника, відкриті в банках, кредити банків, надані Позичальнику, отримані позики, випущені облігації, позабалансовані та інші зобов`язання Позичальника кредитного характеру», Додаток 4 «Довідку щодо структури доходів», Додаток 5 «Довідку про установчі документи та органи управління».
В матеріалах справи також містяться підписані між сторонами Додаткова угода №1 до Договору про приєднання та Додаткова угода №2 до Договору про приєднання з додатками.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права

3.2.1. щодо рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2025 
Позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за Договором про приєднання, 15.09.2020 між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - Заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» (далі - Заставодавець) був укладений нотаріально посвідчений Договір застави №1014/2020/КиївОД-МСБ-3 (транспортного засобу) (далі - Договір застави), відповідно до п. 1.1. якого цей Договір забезпечує всі вимоги ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЯ, які випливають з ДОГОВОРУ про приєднання до Плавил надання кредиту клієнтам мікро- та малого бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб?єктів мікро- та малого підприємництва «Доступні кредити 5-7-9%» в АБ «УКРГАЗБАНК» №1014/2020/КиївОД-МСБ-НВКЛ від « 15» вересня 2020 року (а також договорів про внесення змін до нього), надалі - кредитний договір, укладеного ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЕМ та ЗАСТАВОДАВЦЕМ, згідно з яким ЗАСТАВОДАВЕЦЬ зобов?язаний у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі повернути кредит сплатити проценти за користування кредитними коштами, сплатити комісії, а також штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами, відшкодувати ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЮ всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання ЗАСТАВОДАВЦЕМ умов кредитного договору у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.
Пунктами 2.1., 2.2. Договору застави передбачено, що предметом застави є транспортний засіб, а саме: навантажувач телескопічний марки DIECI AGRI STAR 37.7 FPT (додатково укомплектований: вилами для палет 120*45=1200 ММ та ковшем (DIECI) для легких матеріалів 2,50 м.куб), 2020 року випуску, двигун № 001735287 , об?єм двигуна 4 485 куб.см, заводський № XВС1852004 , реєстраційний № 29965AI (надалі - предмет застави), який придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідон Тех» (код за ЄДРПОУ 33870417) згідно договору поставки сільськогосподарської техніки №806 від « 06» серпня 2020 року та належить ЗАСТАВОДАВЦЮ на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії ОМ №062414 , виданого ГУ Держпродспоживслужби в Київській області « 09» вересня 2020 року. Місцезнаходження предмета застави: 08124, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Гурівщина, вул. Київська, буд. 17. За згодою Сторін, на момент підписання цього Договору, вартість предмету застави складає 1 693 809, 00 (Один мільйон шістсот дев?яносто три тисячі вісімсот дев?ять) гривень 00 копійок без ПДВ (надалі - заставна вартість).
Пунктом 3.1.5. Договору застави встановлено, що вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави у разі:
- порушення ЗАСТАВОДАВЦЕМ правил про заміну предмета застави;
- втрати предмета застави за обставин, за які ЗАСТАВОДЕРЖАТЕЛЬ не відповідає, якщо ЗАСТАВОДАВЕЦЬ не замінив або не відновив предмет застави;
- порушення ЗАСТАВОДАВЦЕМ правил про наступну заставу;
- порушення ЗАСТАВОДАВЦЕМ правил про розпоряджання предметом застави;
- порушення ЗАСТАВОДАВЦЕМ обов?язків, передбачених кредитним договором;
- порушення ЗАСТАВОДАВЦЕМ обов?язків, передбачених цим Договором;
- порушення ЗАСТАВОДАВЦЕМ обов`язку щодо страхування предмету застави,
- ненадання ЗАСТАВОДАВЦЕМ необхідних для вивчення ЗАСТАВОДАВЦЯ документів чи відомостей або встановлення ЗАСТАВОДАВЦЮ неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику згідно з чинним законодавством з питань фінансового моніторингу;
- в інших випадках, визначених чинним законодавством. У країни.
Позивач зазначає, що 14.03.2024 відповідачем було надіслано йому лист-вимогу від 12.03.2024 за №132/7555/2024 про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Копію вказаного листа позивачем долучено до матеріалів справи. 
Позивач вказує, що 26.04.2024 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівна вчинила виконавчий напис №704 щодо задоволення вимог відповідача за кредитним договором за період з 15.09.2020 по 29.02.2024 (включно) у загальному розмірі 637 688, 38 грн. за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету застави (далі - Виконавчий напис).
За доводами позивача, 21.05.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем було відкрито виконавче провадження №75089076 для виконання Виконавчого напису (копія постанови позивачем долучена до матеріалів справи).
Позивач наголошує на тому, що вчиняючи Виконавчий напис, приватний нотаріус не дотрималась вимог чинного законодавства, відповідно до яких забороняється вчинення виконавчих написів на підставі кредитних договорів, які не є нотаріально посвідченими. У зв`язку з даним фактом та тим, що вимоги відповідача в аспекті розміру заборгованості є неправомірними, на думку позивача, Виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.
Також позивач зазначає, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не відноситься до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що загалом унеможливлювало вчинення 26.04.2024 приватним нотаріусом Виконавчого напису.
Позивач стверджує, що як у Листі-вимозі від 12.03.2024 №132/7555/2024, так і у Виконавчому написі, вказано таке обґрунтування заборгованості у розмірі 637 688, 38 грн. станом на 29.02.2024:
- 602 865, 40 грн. - простроченої заборгованості за кредитом, що розрахована в період з 15.09.2020 по 29.02.2024 (включно);
- 3 227, 77 грн. - простроченої заборгованості за процентами, що розраховані в період з 15.09.2020 по 29.02.2024 (включно);
- 31 595, 21 грн. - простроченої заборгованості за процентами в рамках державної програми підтримки суб`єктів підприємництва (компенсація), що розраховані в період з 15.09.2020 по 29.02.2024 (включно).
Проте, на думку позивача, з наданих сум не є зрозумілим розрахунок нарахування процентів, які саме проценти нараховані та на підставі чого.
Пунктом 6 Кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами у розмірі 7% річних (компенсаційна процентна ставка). Тобто, суму 31 595, 21 грн. можна вважати, як вказано відповідачем, сумою заборгованості за процентами в рамках державної програми підтримки суб`єктів підприємництва (компенсація), проте порядок її нарахування залишається незрозумілим, оскільки мають бути компенсовані державою, а отже неможливо встановити правомірність такої вимоги.
За доводами позивача, нарахування суми процентів 3 227, 77 грн. є неправомірним, адже таке нарахування не ґрунтується на умовах Кредитного договору, а отже заборгованість саме такого розміру, 637 688, 38 грн., як зазначено у виконавчому написі, не існувала на момент вчинення Виконавчого напису приватним нотаріусом.
Оцінивши доводи учасників справи та наявні у справі докази як окремо, так і в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»).
Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 (із змінами до нього) (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).
За приписами підп. 1.1. пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
За змістом підп. 2.1. пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підп. 2.2. пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Підпунктами 3.2., 3.5. пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.
Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. шляхом звернення стягнення на заставне майно згідно з Договором застави транспортного засобу №1014/2020/КиївОД-МСБ-3 від 15.09.2020, укладеного між позивачем та відповідачем, а саме, на транспортний засіб: навантажувач телескопічний марки DIECI AGRI STAR 37.7 FPT (додатково укомплектований: вилами для палет 120*45=1200 ММ та ковшем (DIECI) для легких матеріалів 2,50 м.куб), 2020 року випуску, двигун № 001735287 , об?єм двигуна 4 485 куб.см, заводський № XВС1852004 , реєстраційний № 29965AI .
Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, метою вчинення нотаріусом спірного Виконавчого напису є задоволення вимоги відповідача у розмірі: 602 865, 40 грн. - простроченої заборгованості за кредитом, 3 227, 77 грн. - простроченої заборгованості за процентами, 31 595, 21 грн. - простроченої заборгованості за процентами в рамках державної програми підтримки суб`єктів підприємства (компенсація), що становить загальну заборгованість, що підлягає стягненню у сумі 637 688, 38 грн. за Договором №1014/2020/КиївОД-МСБ-НВКЛ про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро- та малого бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів мікро- та малого підприємства «Доступні кредити 5-7-9%» в АБ «Укргазбанк» від 15.09.2020 за період з 15.09.2020 по 29.02.2024 та витрати понесені відповідачем на здійснення виконавчого напису в розмірі 15 000, 00 грн.
Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Суть застави як засобу забезпечення виконання зобов`язання полягає в тому, що кредитор - заставодержатель набуває права у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, отримати задоволення за рахунок заставного майна.
За викладених обставин, Договір застави не виступає самостійним договором, а укладений на виконання основного зобов`язання, передбаченого кредитним договором №1014/2020/КиївОД-МСБ-НВКЛ від 15.09.2020.
Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір №1014/2020/КиївОД-МСБ-НВКЛ від 15.09.2020 не посвідчений нотаріально. 
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який діє до даного часу.
Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» забороняється вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не є нотаріально посвідченими.
Разом з цим, суд встановив, що сторони у кредитному договорі №1014/2020/КиївОД-МСБ-НВКЛ від 15.09.2020 не погодили його виконання у спірний спосіб, тобто шляхом звернення стягнення на заставне майно за Виконавчим написом, у разі порушення стороною зобов`язання за ним.
За викладених обставин, нотаріус був не вправі вчиняти спірний Виконавчий напис.
Відповідно до розділу 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, а саме: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Разом з тим, для вчинення виконавчого напису необхідно здійснити перевірку наявності певних умов, за яких може бути вчинена ця нотаріальна дія.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.
Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого.
Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.10.2024 у справі №953/510/23.
З огляду на наведене, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Позивач, зокрема, наголошує на тому, що пунктом 6 кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами у розмірі 7% річних (компенсаційна процентна ставка). 
Тобто, на думку позивача, суму 31 595, 21 грн. можна вважати сумою заборгованості за процентами в рамках державної програми підтримки суб`єктів підприємництва (компенсація), проте порядок її нарахування залишається йому незрозумілим, оскільки вона має бути компенсована державою, а отже неможливо встановити правомірність такої вимоги.
З матеріалів нотаріальної справи, яку було надано приватним нотаріусом на виконання вимог ухвали суду, суд першої інстанції встановив, що Банком для вчинення Виконавчого напису нотаріусу було надано виписку по особовому рахунку позивача з 15.09.2020 по 29.02.2024, в якості підтвердження часткової сплати останнім боргу за кредитним договором.
Натомість, у даному випадку, суд не досліджує вказані докази на предмет встановлення розміру заборгованості за кредитним договором. 
Посилання відповідача на прострочення оплат з боку позивача судом враховуються, однак, в даному випадку підлягає дослідженню розмір процентів та порядок їх сплати, з урахуванням тверджень представника Банку стосовно того, що в разі прострочення виконання позивачем своїх грошових зобов`язань, за умовами Договору, компенсаційна процентна ставка не застосовується.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» має право на дострокове стягнення заборгованості, оскільки умови кредитного договору №1014/2020/КиївОД-МСБ-НВКЛ від 15.09.2020 позивачем порушено, однак в інший спосіб, у зв`язку із тим, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 діє заборона на вчинення Виконавчого напису на кредитний договір, який не посвідчено нотаріально і між сторонами наявний спір з приводу заборгованості за Договором №1014/2020/КиївОД-МСБ-НВКЛ від 15.09.2020.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог.

3.2.2. щодо додаткового рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2025
На виконання вимог ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу складає 25 000, 00 грн.
У клопотанні про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач просив стягнути з відповідача 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Рішення суду у справі №911/3400/24 ухвалено 31.07.2025, отже, граничний п`ятиденний строк для подання доказів у порядку частини 8 статті 129 ГПК України становить 05.08.2025 включно, відтак, клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №911/3400/24 подано у строк.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду Договір про надання правничої допомоги від 17.06.2024, Додаткову угоду до Договору №4-1 від 09.12.2024, Акт прийому передачі послуг №01/08 від 01.08.2025, рахунок фактуру №01/08/1.
17.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» (далі Клієнт) та адвокатом Шевченком Дмитром Валерійовичем (далі Адвокат) укладено Договір про надання правничої допомоги (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.
Пунктом 3.1.4. Договору передбачено, що Клієнт приймає на себе наступні зобов`язання, зокрема, оплачувати юридичну допомогу у відповідності до умов розділу 5 цього Договору.
Відповідно до пунктів 5.1., 5.2., 5.3., 5.1.3. Договору Клієнт оплачує послуги Адвоката, оформлені відповідно до п. 5.2. або, альтернативно, до п. 5.6. цього Договору, за фактом їх надання, якщо Сторони не домовляться по окремим роботам про часткову або попередню оплату. Для оплати наданих послуг Адвокат надає Клієнту рахунок-фактуру і Акт приймання-передачі послуг. В Акті приймання-передачі послуг зазначається інформація про: кількість відпрацьованих адвокатом годин/кількість судових засідань, у яких прийняв участь Адвокат; вартість наданих послуг. Індивідуальна погодинна ставка Адвоката становить 1 000 (одна тисяча) гривень 00 коп. Індивідуальна ставка Адвоката за участь в судовому засіданні становить 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.
Пунктами 5.5., 5.6. Договору встановлено, що Клієнт здійснює оплату послуг Адвоката протягом 6 (шести) місяців з дати підписання Сторонами Акта приймання-передачі послуг та отримання Клієнтом оригіналу рахунку. При цьому, Сторони погодили вважати датою підписання Акта приймання-передачі послуг дату його отримання Клієнтом. Сторони залишають за собою право з урахуванням конкретних обставин погоджувати інший спосіб виконання й оплати послуг.
Даний Договір укладений на строк до « 31» грудня 2025 р. та набирає чинності з моменту його підписання (п. 7.1. Договору).
09.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» та адвокатом Шевченком Дмитром Валерійовичем було укладено Додаткову угоду №4-1 до Договору (далі Додаткова угода), відповідно до п. 1. якої керуючись пунктом 2.1. Договору про надання правничої допомоги від 17.06.2024 року, Клієнт доручає, а Адвокат приймає до виконання доручення щодо представництва інтересів Клієнта у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕНДАГРОІНВЕСТ» до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Лесею Володимирівною 26.04.2024 року та зареєстрованого у реєстрі за №704.
Керуючись пунктом 5.1., 5.2., 5.4 Договору, Сторони погодили, що представництво у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕНДАГРОІНВЕСТ» до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБЛНК» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Лесею Володимирівною 26.04.2024 року та зареєстрованого у реєстрі за №704, потребуватиме надання правової допомоги Адвокатом та оплати Клієнтом фіксованої суми вартості послуг, що складає 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп. (п. 2. Додаткової угоди).
З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» та адвокатом Шевченком Дмитром Валерійовичем був підписаний Акт прийому-передачі послуг №01/08, в якому зазначено, що вартість виконаних робіт, яка підлягає сплаті, становить 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп. Сторони погоджуються, що послуги з надання професійної правничої допомоги вважаються отриманими по їх прийнятті шляхом підписання цього акту прийому передачі, яким Клієнт підтверджує факт і дату отримання послуг в зазначеному обсязі та заявляє про відсутність будь-яких претензій.
Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
Суд першої інстанції зазначив, що з огляду на предмет розгляду справи та її обставини, підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, судової практики, значних затрат часу та зусиль, водночас як справа №911/3400/24 містить невеликий обсяг документів, тому суд дійшов висновку, що витрати порівняно зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) є не співрозмірними та достатньо завищеними.
Колегія суддів з урахуванням наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись зокрема такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи, вважає, що заявлені позивачем витрати в розмірі 25 000,00 грн - не відповідають критерію розумності та пропорційності їхнього розміру з урахуванням складності справи та предмету позову.
За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу, та вважає, що справедливим та розумним буде покладення на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендагроінвест» витрат на професійну правничу допомогу адвоката в даній справі в розмірі 14 000,00 грн.
Водночас, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 11 000, 00 грн. не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

3.3. мотиви прийняття або відхилення аргументів учасників справи 
Колегія суддів наголошує, що доводи апеляційної скарги здебільшого відтворюють зміст відзиву на позов, були оцінені судом першої інстанції при винесенні рішення та встановлено їх необґрунтованість.
Доводи скаржника про те, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено в межах правового поля і визнання його таким, що не підлягає виконанню суперечить нормам права колегія суддів відхиляє з огляду на те, що:
по - перше, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, кредитний договір №1014/2020/КиївОД-МСБ-НВКЛ від 15.09.2020 не посвідчений нотаріально, водночас як кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не відноситься до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у розумінні положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат»;
по - друге, відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» забороняється вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не є нотаріально посвідченими.
У зв`язку з вказаним, аргументи скаржника про неправильне застосування судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Усі інші доводи апелянта судом враховано, однак судова колегія визнає їх необґрунтованими та вважає, що судом першої інстанції було ретельно досліджено матеріали справи, детально та належним чином мотивовано висновки суду, правильно застосовано норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, а твердження апелянта не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Заперечуючи проти висновків суду, викладених у додатковому рішенні суду, відповідач посилається на відсутність доказів фактичної оплати ТОВ «Лендагроінвест» витрат на правничу допомогу/гонорару адвоката, вважаючи, що такі не були фактично понесені.
Однак, колегія суддів вказані доводи відхиляє з огляду на те, що відповідно до усталеної судової практики судові витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено (аналогічної правової позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Більше того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 5.5. договору про надання правничої допомоги від 17.06.2024 року, позивач здійснює оплату послуг Адвоката протягом 6 (шести) місяців з дати підписання Сторонами Акта приймання-передачі послуг та отримання Клієнтом оригіналу рахунку, водночас як акт прийому-передачі послуг № 01/08 підписано сторонами 01.08.2025.
Доводи апелянта стосовно неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу колегія суддів сприймає критично, оскільки заперечення відповідача на клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу було враховано судом першої інстанції під час розгляду питання про розподіл судових витрат та задоволено частково відповідну заяву позивача. При цьому, як було зазначено вище, колегія суддів погодилась з судом першої інстанції щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу та присудження до стягнення 14 000,00 грн із 25 000,00 грн заявлених.
Будь яких нових доказів чи вмотивованих обґрунтувань неспівмірності таких витрат суду апеляційної інстанції відповідачем не наведено.
Усі інші доводи та міркування учасників справи судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування додаткового рішення суду першої інстанції.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Також судова колегія погоджується з розподілом судових витрат позивача на правничу допомогу.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини, воно закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.
За положеннями ст. 15 та 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Згідно з підпунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частинами 3 та 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Через недотримання норм частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за змістом частини 5 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зі змісту пункту 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами статті 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Стороною в договорі про надання правової допомоги є Адвокатське бюро. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього Закону).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

5. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення та додаткове рішення суду прийняті у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування чи зміни не вбачається.
Рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2025 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2025 у справі № 911/3400/24 підлягають залишенню без змін. 
Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2025 у справі №911/3400/24 задоволенню не підлягає.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:
Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2025 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2025 у справі №911/3400/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2025 у справі №911/3400/24 залишити без змін.
3. Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2025 у справі №911/3400/24 залишити без змін.
4. Матеріали справи №911/3400/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 17.06.2026.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко 

Судді О.М. Сибіга

Г.П. Коробенко