ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/386/26 

Суддя Господарського суду Закарпатської області Худенко А.А.,
за участю секретаря судового засідання Маркулич Д.В.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпротеплобуд-КР», м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Адамант», м. Мукачеве Закарпатської області,
про стягнення 153 576,60 грн заборгованості, з яких 85 110,52 грн сума основного боргу, 57 005,85 грн інфляційних втрат та 11 460,23 грн сума трьох процентів річних,

Представники:
Позивача - без виклику
Відповідача - без виклику

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпротеплобуд-КР» звернулося з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Адамант», з яких 153 576,60 грн заборгованості, з яких 85 110,52 грн сума основного боргу, 57 005,85 грн інфляційних втрат та 11 460,23 грн сума трьох процентів річних.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Худенка А.А., про що вказано у протоколі автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.04.2026 відкрито провадження у справі №907/386/26 в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для надання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачу, а доказів надіслання - суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачу строк для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву.
Приписами ч. 3, 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справи, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
За змістом приписів ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. 
Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи (виклику), є дата складення повного судового рішення. 

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі, обґрунтовуючи вказане тим, що 08.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпротеплобуд-КР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Адамант» укладено Договір субпідряду №08/09-20СП, за умовами якого позивач зобов`язався виконати роботи по ремонту кремаційних печей на об`єкті «Капітальний ремонт обладнання міського крематорію на вул. Байковій, 16 Голосіївського району», а відповідач - прийняти та оплатити такі роботи у строки, визначені договором.
Як вказує позивач, ним виконано роботи за вересень та жовтень 2021 року на загальну суму 85 110,52 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідками про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3.
Однак, позивач вказує, що відповідач у порушення умов договору взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати виконаних робіт не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 85 110,52 грн.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 57 005,85 грн та 3% річних у розмірі 11 460,23 грн.

Позиція відповідача

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України та письмово висловленої позиції щодо розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, про причини невиконання вимог суду не повідомив. 
Між тим, відповідач подав заяву про б/н від 29.04.2026 (вх. №02.3.1-02/4038/26 від 29.04.2026) про застосування строків позовної давності.
Так, у вказаній заяві відповідач зазначає, що із тексту позовних вимог вбачається, що прострочене зобов`язання по Договір субпідряду №08/09-20СП від 08.09.2020 р. із сплати 62 667,34 грн. виникло - з 08.10.2021, а зі сплати 22 443,18 грн. - з 26.10.2021. Відповідно позивач нараховує інфляційні витрати та 3% річних на суму 62 667,34 грн. за період з 08.10.2021 по 08.04.2026, а на суму 22 443,18 грн. за період з 26.10.2021 по 08.04.2026.
Відповідач вказує, що із 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року під час дії карантину строки позовної давності (загальний і спеціальний) були продовженні на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК), як і з 17 березня 2022 року до 03 вересня 2025 року коли діяла «пауза» на підставі доданого п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, яким на період дії воєнного стану було зупинено перебіг строків позовної давності, у тому числі за ст. 257 ЦК.
Між тим, згідно постанови КМУ від 27 червня 2023 року №651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS CoV-2, відмінено, а тому норми п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, які діяли лише під час дії карантину, на теперішній час не застосовуються. Норми п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК виключено згідно Закону України від 14 травня 2025 року №4434-IX, що набрав чинності 04 вересня 2025 року.
Відтак, оскільки боргове зобов`язання виникло у 2021 році, а до суду позивач звернувся лише 08 квітня 2026 року, відповідач вважає, що строки позовної давності спливли.
А тому, просить суд застосувати правила позовної давності до даних правовідносин.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Адамант», як Підрядником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпротеплобуд-КР», як Субпідрядником 08.09.2020 укладено Договір субпідряду №08/09-20СП, відповідно до п. 1.1. якого, у порядку та на умовах визначених цим Договором, Субпідрядник бере на себе зобов`язання на власний ризик, власними та/або залученими силами і засобами виконати і здати Підряднику роботи по ремонту кремаційних печей фірм «EVANSUNIVERSAL» та «DOWSON&MASON» (надалі - Роботи) на об`єкті будівництва: «Капітальний ремонт обладнання міського крематорію на вул. Байковій, 16 Голосіївський район (за кодом ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 45000000-7 Будівельні роботи та поточний ремонт) (надалі - Об`єкт) з урахуванням документації, у встановлений цим Договором строк, згідно із затвердженим Календарним графіком виконання робіт (Додаток №2), який є невід`ємною частиною Договору, а Підрядник зобов`язується забезпечити прийняття виконаних належним чином, у домовлений строк Робіт та здійснювати оплату на умовах визначених цим Договором.
Пунктом 1.2. Договору встановлено, що об`єкт будівництва: «Капітальний ремонт обладнання міського крематорію на вул. Байковій, 16 Голосіївський район»
Замовником згідно п..1.5. Договору, є: Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Київський крематорій» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації).
Ціна (вартість) Робіт за цим Договором, без урахування матеріалів, є динамічною, визначена та погоджена Сторонами у Договірній ціні і складає 363 100,20 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 60 516,70 грн. (п. 3.1. Договору).
Згідно з п. 3.3. Договору, Ціна такого встановлюється в національній валюті України - гривні.
Як визначено п. 4.1. Договору, Субпідрядник визначає обсяги та вартість виконаних Робіт, що підлягають оплаті, готує відповідні документи і подає їх для підписання Підряднику не пізніше 20 числа звітного місяця. Підрядник протягом 10 календарних днів перевіряє документи і підписує отриманий Акт виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідку(довідки) про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), а у разі не підписання обґрунтовує причину відмови.
Пунктами 4.2., 4.3. Договору визначено, що Оплата за виконані належним чином та у домовлені строки Роботи здійснюється Підрядником на підставі підписаних уповноваженими представниками Сторін Актів виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), за фактично виконані Роботи, протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання кожного відповідного та належно оформленого Акта виконаних робіт (форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) та отримання Підрядником від Замовника грошових коштів за відповідні Роботи, що є предметом цього Договору (з моменту настання останньої з подій). Розрахунки здійснюються в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів з поточного рахунку Підрядника на поточний рахунок Субпідрядника, визначений у цьому Договорі.
Термін/строк виконання Робіт: (у відповідності до п. 5.1. Договору)
- початок виконання Робіт: Субпідрядник зобов`язується почати виконання Робіт протягом 5-ти (п`яти) календарних днів з дати отримання письмового повідомлення від Підрядника. Повідомлення направляється на електронну адресу: dts.dnepr.ua@gmail.com.
- закінчення виконання Робіт - не пізніше ніж 31.12.2020 року.
Пунктом 5.4. Договору визначено, що такий вважається виконаним Субпідрядником після завершення виконання повного обсягу Робіт, якщо Сторони не домовляться про інше.
Згідно з п. 6.1.5. Договору, підрядник зобов`язаний зокрема оплатити виконані своєчасно та належним чином Роботи у порядку та строки, обумовлені цим Договором за умови надходження фінансування від Замовника, за відповідні Роботи за цим Договором.
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором, винувата Сторона відшкодовує потерпілій Стороні збитки у повному обсязі (п. 8.1. Договору).
Між тим, п. 8.11. Договору визначено, що сплата пені та/або штрафу, компенсація збитків не звільняє Сторони від виконання зобов`язань за цим Договором.
Цей Договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення печатками Сторін і діє по « 31» грудня 2020 року, але у будь-якому випадку - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від виконання зобов`язань, які виникли під час дії цього Договору (п. 11.1. Договору).
Так, на виконання умов Договору Позивачем виконано роботи, які прийняті Відповідачем та що підтверджується долученими до матеріалів справи Актами приймання виконаних робіт, а саме: №2 від 08.09.2020 на суму 62 667,34 грн та №3 від 08.09.2020 на суму 22 443,18 грн.
Крім цього позивач просить стягнути з відповідача суму 57 005,85 грн інфляційних втрат та 11 460,23 грн сума трьох процентів річних.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором субпідряду.
Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.
Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку (ч. 2 ст. 838 Цивільного кодексу України).
У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Положенням ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Водночас, відповідач у подав заяву б/н від 15.05.2026 (вх. №02.3.1-02/4672/26 від 15.05.2026) якою інформує суд про виконання зобов`язань з оплати основної суми боргу. 
Останнє підтверджується долученою до заяви платіжною інструкцією №2156 від 14.05.2026 на суму 85 110,52 грн.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі у разі відсутності предмету спору.
Враховуючи те, що сума боргу в розмірі 85 110,52 грн погашена відповідачем, провадження у справі щодо стягнення суми 85 110,52 грн заборгованості за поставлений товар підлягає закриттю в порядку п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суми інфляційні втрати у розмірі 57 005,85 грн та 3% річних у розмірі 11 460,23 грн

Щодо клопотання відповідача про застосувати правила позовної давності до даних правовідносин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже строк дії карантину в Україні закінчився 30.06.2023.
Водночас Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Водночас, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Станом на дату розгляду даної справи правовий режим воєнного стану в Україні не скасований.
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, в редакції, яка діяла станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Отже, згідно з положеннями чинного на дату звернення позивача до суду з цим позовом законодавства, строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, у разі якщо такий строк припадав на період дії на всій території України карантину, був продовжений на строк дії карантину, та в подальшому продовжений на строк дії на території України правового режиму воєнного стану.
Вказане свідчить про те, що позивачем не було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом.

Щодо розрахунку заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 57 005,85 грн та 3% річних у розмірі 11 460,23 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. 
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 09.02.2021 у справі №520/17342/18.
Між тим, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Велика Плата у постанові ВП ВС від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц (14-465цс18) вказала, що 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі №6-1946цс15, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі №753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі №461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №761/43507/16-ц.
Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані.
До того ж у силу вимог частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційнихпроцесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).
Велика Палата Верховного Суду також зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17.
Таким чином, відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України зобов`язання зі сплаті інфляційних втрат є збільшенням розміру основного зобов`язання, а не додатковим (акцесорним) зобов`язанням. У свою чергу зобов`язання зі сплати 3% річних від простроченої суми є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Відтак, перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН» розрахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у межах відповідних боргових періодів, суд зазначає, що інфляційні втрати у розмірі 57 005,85 грн та 3% річних у розмірі 11 460,23 грн нараховані правомірно та підлягають стягненню з відповідача повністю.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.
Таким чином, при зверненні до суду з відповідними вимогами саме позивач має довести наявність відповідного права, за захистом якого він звернувся до суду, та, відповідно, порушення такого права відповідачем внаслідок невиконання свого зобов`язання
В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України). 
Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав. 
З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Між тим, положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача суму 1643,67 грн понесених витрат на сплату судового збору.
Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що оскільки провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми 85 110,52 грн заборгованості закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору судовий збір в сумі 1021,33 грн може бути повернутий позивачу за його заявою.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми 85 110,52 грн (Вісімдесят п`ять тисяч сто десять гривень 52 коп) заборгованості закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Адамант», вул. Штефана Августина, будинок 12/1, м. Мукачеве, Закарпатська область, 89600 (код ЄДРПОУ: 36972558) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпротеплобуд-КР», вул. Кооперативна, будинок 2В, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 500041 (код ЄДРПОУ: 42626907) суму інфляційних втрат у розмірі 57 005,85 грн (П`ятдесят сім тисяч п`ять гривень 85 коп) та три проценти річних у розмірі 11 460,23 грн (Одинадцять тисяч чотириста шістдесят гривень 23 коп), а також понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 1643,67 грн (Одна тисяча шістсот сорок три гривні 67 коп).
3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http:..court.gov.ua.fair.sud5008. або http:..www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя А.А. Худенко