27 травня 2026 року 	Справа № 208/9393/25 	

Окрема думка
судді Третього апеляційного адміністративного суду Дурасової Ю.В.
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду 
від 27.05.2026 у справі №208/9393/25
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 16.07.2025 в адміністративній справі №208/9393/25 
за позовом Відділу №14 у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 
до відповідача  ОСОБА_1 
про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, громадянина російської федерації,-

Користуючись правом на окрему думку, наданим частиною 3 ст. 34 КАС України, вважаю за необхідне висловити наступні думки щодо зазначеної постанови 

Виклад обставин справи: 
Позивач, Відділу №14 у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернувся до Заводського районного суду міста Кам`янського з позовом до відповідача ОСОБА_1 (громадянина рф), просив:
Затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають а Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців, з метою забезпечення видворення за межі території України. 
Вирішити питання щодо негайного виконання рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства громадянина російської федерації  ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що в ході перевірок відносно громадянин рф ОСОБА_1 встановлено, що він перебуває на території України незаконно.
Відділом №14 у місті Кам?янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №006823 від 19.03.2025 року у якому зафіксовано порушення законодавства відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПР МДН № 006813 від 19.03.2025 року, відповідно до якої на вищезазначеного громадянина російської федерації накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 3400 грн. 
Адміністративний штраф сплачено.
Керуючись нормами ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженими службовими особами Відділу № 14 у місті Кам?янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області 19.03.2025 року відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 прийнято рішення № 1222130100017999 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов?язано залишити територію України у термін до 08.04.2025 року.
Відповідач з рішенням Відділу №14 у місті Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області №1222130100017999 19.03.2025 року ознайомлений, що підтверджено особистим підписом, але у зазначений строк, не виїхав за межі території України, тобто вищезазначене рішення не виконав.
Рішення №1222130100017999 про примусове повернення з України від 19.03.2025 року, відповідачем не оскаржене.
Також щодо відповідача прийнято рішення від 16.07.2025 №1222100100000473 про примусове видворення за межі України (яке відповідачем отримано).
За обліками Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області, громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався. Інформація щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, отримання або скасування дозволу на імміграцію, документування посвідкою на тимчасове/постійне проживання відносно відповідача відсутня.
Позивач зазначає, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 :
- тривалий час перебуває на території України, без законних підстав (граничний термін перебування в Україні закінчився 02.03.2022 року), паспорт громадянина російської федерації НОМЕР_1 , виданий на ім?я ОСОБА_1 , дата видачі 31.01.2022 р., терміном дії до 31.01.2027 р. орган, що видав - Генеральне консульство росії в місті Харкові - не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні;
- у нього відсутні законні підстави для перебування на території України, та відповідно, відсутня можливість легального працевлаштування в Україні, а отже, відсутні законні джерела прибутку в Україні, у зв`язку з чим відповідач самостійно територію України не покине.
З урахуванням вищезазначеного позивач вважає, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення з України, ухилятиметься від виконання цього рішення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик його втечі та продовження нелегального перебування на території України. 
Рішенням Заводського районного суду міста Кам`янського від 16.07.2025 позов задоволено.
Постановлено: Затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, з метою забезпечення видворення за межі території України.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідач перебуває на території України без законних підстав, його дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відсутні законні джерела надходження коштів на покриття витрат, пов`язаних з перебуванням відповідача на території України, відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні.
Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також беручи до уваги, що відповідач грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суд першої інстанції дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою з порушенням строку, просив поновити строк звернення з апеляційної скаргою, послався на те, що був впевнений, що його звернувся у відповідний строк з апеляційною скаргою. Вказує, що через деякий час його перевезли з Миколаївського ПТПІ до Чернігівського ПТПІ тому зв`язок з юристом було втрачено.
(з апеляційною скаргою звернувся 12.11.2025, рішення Заводського районного суду міста Кам`янського датоване 16.07.2025, в якому зазначено, що строк оскарження 10 днів).
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову, поновити строк звернення до суду з апеляційної скаргою. Зазначає, що він має дійсний паспорт для виїзду за кордон, тому позивач мав змогу видворити відповідача без поміщення його до пункту тримання мігрантів на 6 місяців. Вважає, що позивач не здійснював жодних спроб видворити відповідача. Посилається на практику Верховного Суду у справі №204/521/24 від 06.12.2024 (п.64), згідно якої суди повинні враховувати принцип пропорційності, зокрема, при оцінці обґрунтованості обмежень свобод, що застосовуються до іноземців при поміщенні до такого закладу, щоб не порушувати при цьому сутність такого права, тобто фактичного обмеження фізичної свободи особи. Зазначає, що проживав в Україні більше 30 років, жодного разу не виїжджаючи. У 2022 році одержав паспорт для виїзду за кордон для подальшого виїзду та повернення в Україну з оформленою візою. Однак через початок повномасштабного вторгнення його виїзд в рф та повернення з новою візою стали неможливими, оскільки всі дипломатичні відносини між країнами розірвано, а по приїзду до рф на нього може очікувати в`язниця і навіть смерть. Саме тому відповідач побоявся їхати туди після прийняття рішення про примусове повернення до держави походження. Вказує, що на даний час він знаходиться в Чернігівському пункті тримання мігрантів, просить розглянути справу без його участі та без участі його представника.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2026 року рішення суду першої інстанції визнано нечинним, а провадження у справі закрито.
Свою позицію суд апеляційної інстанції обґрунтував тим, що на даний час відсутній предмет спору (припинене тримання в ТПТІ), послався на п. 4 ч. 1 ст.315 КАС України.
Натомість, вважаю за необхідне зазначити, що в даному випадку відсутні підставим для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст.315 КАС України, оскільки вказана норма застосовується з урахуванням ст. 238 КАС України.
Так, в силу, ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. 
При цьому, стаття 238 КАС України містить чіткий перелік підстав для закриття провадження у справі, натомість, суд апеляційної інстанції не врахував вимоги ст.238, 315, 319 КАС України та закрив провадження у справі без належних на те підстав, чим порушив вимоги процесуального закону.
Станом на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції наявний офіційний документ, який підтверджує, що відповідач, громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув державний кордон України 31.10.2025 року о 14:25 пішоходом.
Водночас, позивач у справі від позову не відмовився. 
Також не відмовився від апеляційної скарги відповідач.
Як наслідок, наявні підстави для розгляду апеляційної скарги по суті та прийняття постанови по суті оцінки висновків рішення Заводського районного суду міста Кам`янського від 16.07.2025 (а не закриття провадження у справі).
Вважаю, що суд апеляційної інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи та вимоги ст. 238, ст.315, ст. 319 КАС України, чим припустився порушення вказаних норм, безпідставно закривши провадження у справі.

Суддя Третього апеляційного адміністративного суду____________Ю. В. Дурасова