ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/559/26 Справа № 214/6212/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю. 
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання бездіяльності незаконною, -
В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання бездіяльності незаконною.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що згідно договору оренди землі № 2023413 від 12.06.2023, вона орендувала земельну ділянку по пр. 200-річчя Кривого Рогу кадастровий номер 1211000000:06:040:0081, для розміщення тимчасової споруди торговельно-зупиночного комплексу «Ясень». Згідно договору оренди землі, строк договору спливав 12.03.2024, а тому вона 26.01.2024 написала відповідну заяву щодо поновлення (продовження) указаного договору, однак отримала повідомлення про залишення заяви без руху від 21.02.2024 у зв`язку з недодержанням при здійсненні підприємницької діяльності вимог чинного законодавства у сфері торгівлі, захисту прав споживачів, забезпечення якості товарів, що реалізуються населенню та недотриманням зобов`язань, передбачених пунктом 31 договору оренди. Керуючись статтею 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на підставі повноважень визначених статтею 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», інформацію надано для оперативного реагування на викладені факти згідно з вимогами чинного законодавства та очікуються відповіді (лист управління розвитку підприємництва від 14.02.2024 № 7-04/22-01-10/145). Для можливості розгляду зазначеного питання їй відповідачем було рекомендовано у термін не більше одного місяця усунути та надати інформацію про виявлене порушення чинного законодавства. В подальшому нею не знайшлося підтвердження даного порушення чинного законодавства, а саме продажу алкогольних та тютюнових виробів без марок акцизного збору за цінами, нижчими від установлених, без документів, що підтверджують походження продукції, про що вона повідомила Криворізьку міську раду , проте рішенням Криворізької міської ради ХLVIII сесії VІІІ скликання № 2662 від 22.03.2024 їй було відмовлено в поновленні (продовженні) договору оренди землі по пр. 200-річчя Кривого Рогу для тимчасової споруди торгівельно-зупиночного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », оскільки за інформацією управління розвитку підприємництва виконкому Криворізької міської ради у торговельно-зупиночному комплексі «Ясень» здійснюється продаж алкогольних та тютюнових виробів без марок акцизного збору за цінами, нижчими від установлених, без документів, що підтверджують походження продукції, заявниця у місячний термін не усунула вказані недоліки. Не погоджується із вказаним рішенням, оскільки вона надавала в оренду ОСОБА_2 приміщення по пр. 200-річчя Кривого Рогу, зупинка ТЗК «Ясень» та як тільки отримала листа від Криворізької міської ради стосовно здійснення продажу, одразу ж провела перевірку по тимчасовій споруді та не виявила жодних порушень, про що повідомила відповідача, однак все одно отримала відмову. При цьому їй не було надано жодних доказів, які б свідчили про порушення з її боку норм чинного законодавства, не надано жодної інформації про час та дату порушення. Вона має переважне право на продовження договору оренди земельної ділянки, тому вважає вказану відмову протиправною, необґрунтованою та такою, що порушує її права. Згідно тексту позовної заяви (а.с. 10), позивач просить визнати відмову в поновленні (продовженні) Криворізькою міської ради незаконною та зобов`язати відповідача поновити (продовжити) договір оренди земельної ділянки за вказаною адресою.
Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд: визнати поновленим договір оренди землі № 2023413 від 12.06.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та Криворізькою міською радою в особі Вілкула Ю.Г.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання бездіяльності незаконною.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вважає, що висновки викладені в судовому рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.
З урахуванням викладеного, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12 червня 2023 року між Криворізькою міською радою, як орендодавцем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , було укладено договір оренди земельної ділянки № 2023413, предметом якої є земельна ділянка житлової та громадської забудови – за цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) для розміщення тимчасової споруди торговельно-зупиночного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з кадастровим номером 1211000000:06:040:0081, яка розташована на АДРЕСА_1 . В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0045 га.
Вказаний договір було укладено терміном на 9 місяців, дата закінчення дії договору обчислюється від дати його укладання.
26 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до орендодавця із заявою щодо поновлення (подовження) договору оренди земельної ділянки, однак листом Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 21 лютого 2024 року заяву залишено без руху, оскільки при опрацюванні наданих на розгляд документів з`ясовано, що при здійсненні підприємницької діяльності недодержано вимоги чинного законодавства у сфері торгівлі, захисту прав споживачів, забезпечення якості товарів, що реалізуються населенню та недотриманням зобов`язань, передбачених пунктом 31 договору оренди. Керуючись статтею 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на підставі повноважень визначених статтею 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», інформацію надано для оперативного реагування на викладені факти згідно з вимогами чинного законодавства та очікуються відповіді (лист управління розвитку підприємництва від 14.02.2024 № 7-04/22-01-10/145). Для можливості розгляду зазначеного питання рекомендовано ОСОБА_1 у термін не більше одного місяця усунути та надати інформацію про виявлене порушення чинного законодавства (а.с. 24-25).
Рішенням Криворізької міської ради № 2662 від 22.03.2024 ОСОБА_1 відмовлено в поновленні (продовженні) договору оренди землі по пр. 200-річчя Кривого Рогу для тимчасової споруди торгівельно-зупиночного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », враховуючи лист управління розвитку підприємництва виконкому Криворізької міської ради від 14.02.2024 № 07-04/22-01-10/145, яким повідомлено про факту порушення орендарем законодавства у сфері торгівлі, а саме: здійснення продажу алкогольних та тютюнових виробів без марок акцизного збору за цінами, нижчими від установлених, без документів, що підтверджують походження продукції, а отже орендарем не було дотримано вимог пункту 31 договору оренди та вимог норм чинного законодавства у сфері торгівлі алкогольним та тютюновими виробами (а.с. 27-28).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою пред`явлено позов до неналежного відповідача.
Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно з частиною першою статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).
15 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/19389/17 (провадження № 14-42цс19) сформувала правовий висновок про те, що для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як фізичної особи-підприємця на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.
Земельні та пов`язані із земельними відносинами майнові спори, зокрема про оренду землі, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб`єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.
Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 17 квітня 2018 року в справі № 461/980/16-а (провадження № 11-248апп18) та від 14 листопада 2018 року в справі № 127/2709/16-ц (провадження № 14-352цс18).
Як вбачається з матеріалів справи та договору оренди земельної ділянки, фізичній особі — підприємцю ОСОБА_1 було надано в користування спірну земельну ділянку для розміщення тимчасової споруди торгівельно-зупиночного комплексу “Ясень”.
Зазначені обставини не заперечувалися сторонами.
Цільове призначення земельних ділянок, які передавалася в оренду за договорами оренди земельних ділянок, дію яких позивач фактично просила продовжити шляхом поновлення (подовження) договору для розміщення тимчасової споруди торгівельно-зупиночного комплексу “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, тобто для здійснення підприємницької діяльності.
Позовна заява мотивована тим, що, на думку позивачки, відповідач безпідставно не продовжив строк дії договору оренди земельної ділянки.
За таких умов фактично предметом спору у цій справі є право орендаря (фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ) на поновлення договору оренди земельної ділянки для обслуговування магазину, тобто правочин у господарській діяльності.
З огляду на наведене вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.
Правилами частин першої та другої статті 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю.
При цьому, згідно частини четвертої статті 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Згідно статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.
На підставі викладеного, апеляційний суд роз`яснює позивачу ОСОБА_1 її право, впродовж десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись ст. 255, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року – скасувати.
Провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання бездіяльності незаконною – закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 17 червня 2026 року.
Повний текст постанови складено 18 червня 2026 року.

Судді