УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/10601/25 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В. 
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.
суддів Галацевич О.М., Панкеєвої В.А.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у місті Житомирі цивільну справу № 296/10601/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг»
на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Петровської М.В. у м.Житомирі,
в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ТОВ «Ум Факторинг» звернулося до суду з позовом, в якому просило:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» заборгованість за кредитним договором №2745745 від 28.12.2021 в розмірі 81 640,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 71 640,00 грн – заборгованість за процентами, а також сплачений судовий збір в розмірі 2 684, 4 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступні обставини.
28.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір №2745745 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 10 000 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,4% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 1,99% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов вказаного договору, станом на 10.10.2023 року, утворилась заборгованість у розмірі 81 640,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 71 640,00 грн – заборгованість за процентами.
26 липня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» передало право вимоги за даним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за договором факторингу №27072023 від 26 липня 2023 року. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати.
Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Ум Факторинг», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що суд першої інстанції фактично встановив наявність зобов`язання, факт отримання коштів, належність картки відповідачу та існування боргу, але відмовив у позові виключно через формальну оцінку доказів переходу права вимоги. Такий підхід є проявом надмірного формалізму та не відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному статтею 2 ЦПК України, а також принципам добросовісності, розумності та справедливості.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 28.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2745745, згідно з умовами якого розмір кредиту складає 10 000,00 грн, загальний строк кредиту 360 дні, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, стандартна процента ставка 1,99,00% в день, знижена процента ставка 0,4 % в день. Кредитні кошти надаються позичальникуу безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту (а.с. 18-30).
Відповідач отримав кредит в сумі 10 000,00 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану на його ім`я в АТ "ПриватБанк", що підтверджується листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення" про перерахування коштів від 28.12.2021, листом АТ "ПриватБанк» від 30.10.2025, а також випискою з особового рахунку за період 28.12.2021 по 31.12.2021 (а.с. 40, 78-79).
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг №2664-III договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підписи сторін.
Відповідно до ст. 12 Закону «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Саме у такий спосіб було підписано кредитний договір від 28.12.2023 №2745745 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , що останнім не заперечується та не спростовано.
Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.
26 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Ум Факторинг» укладено Договір факторингу №27072023, відповідно до п.п. 2.1, якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 33-39).
Відповідно до витягу із Реєстру прав вимог №1 від 26.07.2023 ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Ум Факторинг» права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №2745745 від 28.12.2021 (а.с. 47-48).
Зі змісту платіжної інструкції від 24.08.2023 вбачається, що ТОВ «Ум Факторинг» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» 137 203,64 грн згідно договору факторингу №1 від 20 липня 2023 року та реєстру прав вимог №1 від 20 липня 2023 року (а.с. 46).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції із посиланням на норми ст.ст. 512, 514, 516, 517, 519, 1077 ЦК України та правових висновків Верховного Суду, що стосуються спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів відступлення права вимоги за спірним кредитним договором на користь позивача.
При цьому місцевий суд констатував, що доказів оплати прав вимоги матеріали справи не містять, а долучена платіжна інструкція №302 від 24.08.2023 не є належним доказом, оскільки вона стосується договору факторингу №1 від 20 липня 2023 року та реєстру прав вимоги № 1 від 20.07.2023. Отже наведені документи не можуть слугувати доказами відступлення прав вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2745745 на користь позивача, оскільки матеріали справи не містять доказів оплати ціни відступлення прав вимоги (фінансування) на користь ТОВ «Лінеура Україна».
Висновки місцевого суду узгоджуються із правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 (справа № 916/2286/16), за якою відсутність доказів на підтвердження повної оплати за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволені заяви про стягнення заборгованості. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 (справа №219/1704/17). 
За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.
Також колегія суддів враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99).
Відтак, у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий     Н.Й.Григорусь

Судді О.М.Галацевич

В.А.Панкеєва

Повний текст постанови складений 27 травня 2026 року.