Провадження № 2/679/300/2026
Справа № 679/1777/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року м.Нетіщин 
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:
судді Гавриленко О.М.,
секретарів судового засідання Дмітрієва О.В., Плазій Н.В,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нетішині в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,
за участі представників учасників справи:
представника позивача Волкова С.В.,
представника відповідача Пеліх Є.І.,

ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог та позиції учасників справи 
ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якої діє представник – адвокат Волков С.В., звернулася до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
Позов мотивований тим, що з 30.09.2006 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , який розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.07.2024 у справі № 679/668/23, яке набрало законної сили 07.08.2023. У вказаному шлюбі у позивачки та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна донька ОСОБА_3 . Після пред`явлення позову про розірвання шлюбу позивачка та ОСОБА_4 примирились та продовжили фактично спільно проживати разом як подружжя, разом із спільної на той момент неповнолітньою донькою, в належній ОСОБА_4 квартирі АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та спільний бюджет, здійснювали спільні покупки, проводили спільно дозвілля, спільно, як подружжя відвідували на свята, як родичів позивачки так і родичів ОСОБА_4 . Після мобілізації ОСОБА_4 до лав Збройних Сил України, останній продовжував підтримувати із позивачкою щоденний зв`язок, вони спільно проводили час у період відпустки ОСОБА_4 , останній надавав кошти для позивачки з метою її утримання, після зникнення ОСОБА_4 за розпорядженням останнього позивачка отримувала грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. Окрім того, позивачка продовжувала та продовжує до сьогодні проживати у вказаній вище квартирі належній ОСОБА_4 .
Також у позові зазначено, що ОСОБА_4 неодноразово повідомляв позивачці, що по приїзду у чергову відпуску має намір знову укласти шлюб із позивачкою і остання щодо цього висловлювала свою згоду. 
29.10.2023 ОСОБА_4 зник безвісти, а після ідентифікації його тіла, 30.04.2025 здійснено державну реєстрацію його смерті. Після зникнення ОСОБА_4 позивачка здійснювала його розшук у соціальних мережах, зверталась до органів поліції із заявою щодо зникнення безвісти де за її заявою було розпочато кримінальне провадження. За допомогою спільної доньки, позивачка ініціювала звернення до МВС щодо внесення відомостей про ОСОБА_4 до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Після ідентифікації тіла ОСОБА_4 позивачка спільно із відповідачем організували обряд поховання тіла ОСОБА_4 . 
Тобто, представник позивача вважає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 після розірвання шлюбу продовжували існувати відносини, які в повній мірі притаманні подружжю і у стороннього спостерігача не виникало жодних сумнівів, що останні є подружжям. Проте, в подальшому матір ОСОБА_5 – ОСОБА_2 почала висловлювати заперечення щодо проживання позивачки та внучки у належній ОСОБА_4 квартирі, а також заперечує той факт, що позивачка належить до кола особі загиблого військовослужбовця.
На підставі наведеного, посилаючись на приписи ст. ст. 21, 36 Сімейного кодексу України, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з липня 2023 року до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_7 є матір`ю загиблого військового ОСОБА_4 , який 06.07.2023 добровільно мобілізувався до лав Збройних Сил України, та після проходження відповідної підготовки направлений для проходження служби безпосередньо в зону бойових дій. 29.10.2023 він зник безвісті при виконанні бойового завдання в районі населеного пункту Роботине Запорізької області, згідно копії акту службового розслідування від 30.11.2023. 04.11.2023 ОСОБА_2 надійшло сповіщення сім`ї № 419 від 04.11.2023, що її син зник безвісті під час виконання бойового завдання. 14.04.2025 ОСОБА_2 надійшло сповіщення сім`ї №1/325 про те, що її син ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув під час виконання бойового завдання пов`язаного із захистом Батьківщини. Відповідно матір`ю загиблого отримано та оформлено всі необхідні документи стосовно смерті ОСОБА_4 : лікарське свідоцтво про смерть, свідоцтво про смерть видане ДРАЦС. 
Також у відзиві зазначено, що дійсно ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 до 05.07.2023, від шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка та її донька досить давно не підтримують нормального спілкування з ОСОБА_2 . Було багато спорів до розірвання шлюбу і після нього. Позивачка та її дочка, абсолютно не сприймають ОСОБА_2 .. 
Крім того, у відзиві вказано, що після смерті особи, за відсутності заповіту, члени сім`ї померлого мають право на оформлення спадщини. У померлого ОСОБА_4 була у власності частина квартири, а саме 73/100 за адресою: АДРЕСА_2 , яку порівну успадкували мати та донька померлого. Після загибелі військовослужбовця у зв`язку із виконанням бойового завдання члени родини останнього, мають право на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої п. 2 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». В даному випадку після смерті ОСОБА_4 , розмір допомоги членам сім`ї загиблого призначено 15 000 000,00 гривень. ОСОБА_2 переконана, що позивачка розуміючи, що від колишнього чоловіка спадщини отримати вже не може, бо розірвала з ним шлюб, всі виплати від нього та держави вже припинені, але можна спробувати подати заяву до суду і визнати факт їх спільного проживання без реєстрації шлюбу, і таким чином отримати 5000000,00 грн. Так би отримала тільки донька 7500000 ,00 грн, але ж у разі отримання позитивного рішення суду можна отримати цілих 10000000,00 грн на двох, і тим самим зменшити частку отримання допомоги матері загиблого військового. Відповідно позовні вимоги і весь судовий процес необхідний лише із метою збагачення, що б отримати великі виплати після смерті колишнього чоловіка.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, її представник - адвокат Волков С.В. позов підтримав з викладених у ньому підстав, просив його задовольнити. Представник позивача додатково вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не зважаючи на наявність рішення суду про розірвання між ними шлюбу продовжували проживати як одна сім`я. Під час проходження останнім військової служби він постійно підтримував контакт з ОСОБА_1 , матеріально їй допомагав. В анкетних даних у військовій частині після мобілізації вказав своєю дружиною ОСОБА_1 . Відсутність особистого розпорядження ОСОБА_4 на випадок, зокрема захопленння його в полон, зникнення безвісти чи загибел не свідчить про те, що ОСОБА_4 не вважав своєю дружиною позивачку. Також представник позивача зауважив, що позивачка здійснювала розшук ОСОБА_4 , що стверджується тим, що на ім`я її дочки була надіслана інформація слідчого управління про здійснення досудового розслідування з приводу ідентифікації тіла ОСОБА_4 . Представник позивача просив суд не брати до уваги свідчення свідка ОСОБА_8 , оскільки інформація про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не прожилали, як сім`я їй відома лише зі слів інших осіб, а саме ОСОБА_4 , і вона особисто не була свідком таких обставин. Щодо обставин, які повідомила свідок ОСОБА_8 , з приводу проживання ОСОБА_1 з іншим чоловіком у неї по сусідству у період з весни 2024 року до народження ОСОБА_1 дитини, то такі , на переконання представника позивача, не мають значення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, просила у такому відмовити. Пояснила, що її син ОСОБА_4 та позивачка не проживали тривалий час як сім`я. До його мобілізації її син проживав один, вона йому приносила їсти, бо він ніде не працював. Коли вона йому приносила їсти, то бачила в квартирі багато пакетів з речами, які як пояснив їй ОСОБА_4 зібрала ОСОБА_1 , щоб залишити його. Відповідач зазначила, що її син знав, що у ОСОБА_1 є інший чоловік. З моменту його мобілізації – з липня 2023 року по момент його зникнення – листопад 2023 року він приїжджав додому лише тричі і цей час не проживав разом з ОСОБА_1 . В цей період він їй повідомляв, що він не зійдеться знову з ОСОБА_1 . На початку військової служби він дав їй ключі від своєї квартири, щоб вона їх передала для його дочки ОСОБА_9 , щоб вона там проживала. Спочатку її онука ОСОБА_9 проживала там сама, а потім до неї підселилась ОСОБА_1 зі своїм новим чоловіком та їх новонародженою дитиною. Також відповідач ОСОБА_2 повідомила, що до розірвання шлюбу між її сином та ОСОБА_1 вони проживали дуже погано, постійно сварились. 
Представник відповідача – адвокат Пеліх Є.І. в судовому засіданні просила у позові ОСОБА_1 відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що твердження сторони позивача про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 після розірвання шлюбу 05.07.2023 примирились спростовуються тим, що у позовній заяві про розірвання шлюбу ОСОБА_1 стверджувала, що приблизно останні 5-10 років у неї з ОСОБА_4 сімейні стосунки погіршились і з травня 2023 року сімейні стосунки взагалі припинились. На думку представника відповідача, подання ОСОБА_1 позову до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу не було сплеском емоцій, оскільки вподальшому під час судового провадження по справі про розірвання шлюбу вона не подала заяву про відкликання позову чи про надання терміну на примирення, також не оскаржувала рішення про розірвання шлюбу в апеляційному порядку. В цей же період, зазначає представник відповідача, ОСОБА_1 їздила в м.Київ до іншого чоловіка, від якого пізніше народила дитину. 06.07.2023 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів, 11.07.2023 суд видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на дочку ОСОБА_9 і лише 11.07.2025 було закінчено виконавче провадження у зв`язку з досягненням дочкою ОСОБА_9 повноліття. Означене, на думку представника відповідача, вказує на те, що ОСОБА_10 і ОСОБА_4 не примирились і не жили як одна сім`я. 
Звернула увагу представник відповідача, на те, що не відповідають дійсності аргументи сторони позивача про те, що ОСОБА_4 допомагав ОСОБА_1 матеріально під час перебування його на військовій службі, оскільки надані позивачем квитанції вказують, що перерахування коштів від ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1 відбувалось у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про стягнення аліментів на їх спільну дитину ОСОБА_9 . Щодо змісту акту про фактичне місце проживання ОСОБА_1 , то представник зазначила, що такий був складений у період, коли ОСОБА_4 через свою матір надав своїй дочці ОСОБА_9 ключі від своєї квартири, а до неї у його квартиру, без його відома, підселилась проживати ОСОБА_1 зі своєю новонародженою дитиною та новим чоловіком. Зауважила представник відповідача на тому, що надані позивачем фото не містять інформацію про період створення таких, а тому не можуть бути доказом того, що в період з липня 2023 року по 29.10.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мали відносини притаманні подружжю.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, 07.01.2026 подала заяву про розгляд справи без її участі, в ній же зазначила, що позовні вимоги визнає.
Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України в судовому засіданні 01.06.2026 просив суд продовжувати розгляд справи без його участі, зазначив, що свою позицію виклав у заяві від 28.04.2026, у якій просив, зокрема у позовіОСОБА_1 відмовити.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
05.12.2025 позивачка, в інтересах та від імені якої діє представник – адвокат Волков С.В., звернулась до суду з позовом про встановлення факту, проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
13.12.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі в загальному порядку та призначено справу до підготовчого засідання, витребувано докази.
17.12.2025 представник позивача подав клопотання про долучення доказів.
29.12.2025 представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Пеліх Є.І. подала заяву про вступ у справу.
29.12.2025 представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Пеліх Є.І. подала клопотання про витребування доказів та відзив на позовну заяву. 
06.01.2026 представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Пеліх Є.І. подала заяву про виклик свідків та долучення доказів.
07.01.2026 представник позивача – адвокат Волков С.В. подав заяву про виклик свідків.
07.01.2026 ухвалою суду задоволено частково заяву представника відповідача ОСОБА_2 – адвокат Пеліх Є.І. про витребування доказів та задоволено повністю її заяви про долучення доказів та виклик свідків. Цією ж ухвалою частково задоволено клопотання представника позивача – адвоката Волкова С.В. про виклик свідків.
07.01.2026 відповідач ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без її участі, в ній же зазначила, що позовні вимоги визнає. В цій же заяві зазначила, що її мама ОСОБА_1 та тато ОСОБА_4 після розірвання шлюбу проживали разом. 
19.01.2026 представник позивача подав клопотання про долучення доказів.
19.01.2026 на виконання ухвали суду від 07.01.2026 Нетішинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надіслав запитувану судом інформацію.
03.02.2026 представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Пеліх Є.І. подала клопотання про відкладення розгляду справи.
17.02.2026 представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Пеліх Є.І. подала заяву про долучення доказів.
12.03.2026 на виконання ухвали суду від 13.12.2026 надійшла інформація від військової частини НОМЕР_1 .
16.03.2026 на виконання ухвали суду від 13.12.2026 надійшла інформація від ІНФОРМАЦІЯ_4 .
18.03.2026 представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Пеліх Є.І. подала клопотання про відкладення розгляду справи.
06.04.2026 представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Пеліх Є.І. подала клопотання про долучення доказів.
06.04.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
27.04.2026 представник позивача – адвокат Волков С.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи.
28.04.2026 представник третьої особи подав заяву з долученням правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024, яку просив врахувати при розгляді справи та ухвалити рішення про відову у задоволенні позову.
11.06..2026 представник позивача – адвокат Волков С.В. подав клопотання про долучення доказів.
11.06.2026 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача – адвоката Волкова С.В. про долучення доказів.
26.06.2026 представник позивача – адвокат Волков С.В. подав клопотання про відмову від виклику та допиті свідка ОСОБА_11 .

Встановлені судом фактичні обставини, з посиланням на докази.
Суд встановив, що позивачка, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області 30.09.2006 (т.1, а.с.8).
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.07.2023 шлюб між ними розірвано (т.1, а.с.11,12). У шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка ОСОБА_9 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області 14.02.2007 (а.с.9, т.1).
12.06.2023 Нетішинським міським судом Хмельницької області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 12.06.2023 виконавчою службою було відкрито виконавче провадження на виконання вказаного судового наказу, а 11.07.2025 таке виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним виконанням рішення суду (т.1, а.с. 154).
ОСОБА_4 з 06.07.2023 зарахований до особового складу даної частин, що підтверджується даними витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 200 від 06.07.2023 (т.2, а.с.52).
Також судом встановлено, що 04.11.2023 ОСОБА_2 надійшло сповіщення про те, що ОСОБА_4 зник безвісті. З витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин убачається, що припинення розшуку особи відбулось у зв`язку з встановленням місцезнаходження останків особи, зниклої безвісти за особливих обставин (т.1, а.с. 13, 14 ).
З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 105 від 12.04.2025 судом встановлено, що ОСОБА_4 , який вважався зниклим безвісти, вважається таким, що загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Роботине Запорізької області (т.2, а.с.53).
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) судом установлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17, т. 1).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.18, т.1).

Застосовані норми права.
Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), який набрав чинності з 01 січня 2004 року, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
За змістом статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
За змістом частини другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні. 
Конституційний Суд України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право вибирати форму організації свого сімейного життя, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у ст. 3 Сімейного кодексу України.
Згідно із ч.ч.1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №695/1732/16-ц провадження №61-38901св18, обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши показання свідків, суд вважає, що вимоги заяви не підлягають до задоволення з таких підстав.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 потрібно позивачці для досягнення юридичних наслідків у вигляді реалізації своїх прав на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 . 
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках.
Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.
У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.
До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
вдова (вдівець);
батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін (постанови Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 20 березня 2025 року у справі № 128/819/23).
В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц).
Так, позивачка не надала суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка разом із ОСОБА_4 з липня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто доказів, які б свідчили про їхнє спільне проживання, ведення спільного господарства, наявність у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків.
Зокрема, твердження позивачки про проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 з липня 2023 року по 29 жовтня 2023 року, спростовується показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , які є детальними, логічними та послідовними. Так, свідок ОСОБА_13 , яка проживає у квартирі поруч з квартирою, в якій за життя проживав ОСОБА_4 , вказала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як проживали разом, то мали погані стосунки, сварились, бились. З квітня 2023 року ОСОБА_1 не проживала з ОСОБА_4 . Про те, що останній проживає сам вона дізналась тоді, коли його мати ОСОБА_2 приносила йому їсти, а коли його не було вдома, то залишала йому їжу у неї. Через місяць як ОСОБА_4 мобілізували в його квартиру прийшла проживати його дочка ОСОБА_9 зі своїм співмешканцем. Свідок повідомила, що восени 2024 року почала у квартирі ОСОБА_4 проживати ОСОБА_1 з якимось чоловіком та новонародженою дитиною. На даний час в зазначеній квартирі ніхто не проживає. 
Свідок ОСОБА_12 , яка є дружиною двоюрідного брата ОСОБА_4 , в судовому засіданні показала, що їй відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 після розірвання шлюбу не проживали як сім`я. Їй це стало відомо особисто від ОСОБА_4 . Також свідок вказала, що з моменту зникнення ОСОБА_4 – 29.10.2023 вона та його мати займались його пошуком, ОСОБА_1 жодного разу за тривалий період не поцікавилась ходом його пошуку і не вчиняла жодних дій по його пошуку, в процесі поховання участі не брала. Усі зустрічі зі слідчими, військовими та особами, які займалися пошуком зниклих безвісті проводила, за дорученням ОСОБА_2 , лише вона особисто. Вона брала участь на усіх онлайн зустрічах з приводу ситуації щодо осіб, які зникли безвісті при виконанні бойових завдань. В м. Дніпро на впізнання тіла ОСОБА_4 вона їздила разом з ОСОБА_2 , при цьому ОСОБА_1 навіть не цікавилась цим процесом. Пізніше усі речі ОСОБА_4 побратимі прислали на її адресу, а про ОСОБА_1 , як дружину ОСОБА_4 у військовій частині ніхто не знав. Лише один раз вона зустріла ОСОБА_1 в ТЦК та СП, коли остання приїхала оформити виплати на дитину, якої батько вважається безвісно зниклим. Також свідок ОСОБА_12 зауважила, що коли військові віднайшли ще додатково рештки тіла ОСОБА_4 , то повідомили про це ОСОБА_1 , але остання нікого про таку інформацію не повідомила, самостійно не поїхала не забрала рештки тіла ОСОБА_4 і лише після того, як через два тижні таке повідомлення надійшло від військових до неї, вона поїхала та забрала рештки ОСОБА_4 та разом з ОСОБА_2 здійснила допоховання ОСОБА_4 , при цьому ОСОБА_1 присутня не була.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що вона є знайомою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .. Познайомилась з ними працюючи продавцем в магазині в який вони періодично приходили. Свідок повідомила, що їй особисто від ОСОБА_4 стало відомо, що останній не проживає з квітня 2023 року з ОСОБА_1 , що вони розлучаються і в них не виходить «зійтись». З моменту мобілізації ОСОБА_4 свідок бачила його лише один раз, коли він сам заходив в магазин. Також свідок зазначила, що вона проживає в АДРЕСА_4 , по сусідству з нею з весни 2024 року проживала вагітна ОСОБА_14 разом з якимось чоловіком. Проживали останні там до народження дитини та ще деякий час, оскільки бачила, як вони прогулювались з новонародженою дитиною. 
Крім того, суд вважає, що позивачкою не надано жодних належних і допустимих доказів здійснення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в інтересах сім`ї спільних покупок, проведення спільного дозвілля, відвідування свят, як родичів ОСОБА_1 так і родичів ОСОБА_4 . Показання свідка ОСОБА_15 з приводу спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 суд до уваги не бере, адже цей свідок не зазначила періоди, коли вона була свідком того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали як сім`я.
Показання свідка ОСОБА_16 щодо проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ведення ними спільного господарства, проведення спільних витрат суд розцінює критично та не бере до уваги, оскільки зазначені показання не підтверджені об`єктивними письмовими доказами по справі, а, натомість, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 . При цьому судом враховується і те, що свідок ОСОБА_16 спочатку вказала, що знає ОСОБА_1 приблизно 10 років, особисто не була свідком відносин ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , лише спілкувалась з останньою. Пізніше повідомила, що пригадує, як вони ходили однин до одного в гості, зустрічались також і в той період коли ОСОБА_4 проходив військову службу,точну дату не пам`ятає. Запевняла, що ОСОБА_1 щодня при ній спілкувалася з ОСОБА_4 у період проходження ним військової служби, водночас повідомила, що з ОСОБА_1 бачилась нечасто, бо вона їздила за кордон. Про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вона не знала, лише дізналась про це, як останній безвісно зник. Свідок вказала, що після зникнення ОСОБА_4 її подруга ОСОБА_1 лише разом зі своєю дочкою ОСОБА_9 проживали у квартирі ОСОБА_4 , інші в даній квартирі не проживали. З приводу народження другої дитини ОСОБА_1 , то остання їй не повідомила хто батько її дитини, але вона вважає, що батько ОСОБА_4 .
Суд звертає увагу на суперечливі пояснення ОСОБА_16 , яка стверджувала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодня при ній спілкувались, проте водночас вказувала, що бачилась вона з ОСОБА_1 нечасто. 
Також, позивачка жодним чином не довела того, що ОСОБА_4 виявляв бажання знову на ній одружитись, як вона зазначала про це у позовній заяві, жодний свідок вказаного не підтвердив.
Судом встановлено, що надані позивачкою докази, а саме: світлини, де зображені ОСОБА_4 і ОСОБА_1 та сам ОСОБА_4 , скріншоти із мобільного застосунку (т.1, а.с. 54-58) не вказують на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати в інтересах сім`ї, а між ними існували відносини, притаманні подружжю. Зміст таких переписок про це не свідчать, а зі світлин не можливо встановити період їх створення, оскільки такі не містять дату створення. 
Твердження позивачки про те, що вона проживала однією сім`єю як чоловік та жінка з ОСОБА_4 спростовується, на переконання суду, і тим, що усі письмові документи щодо розшуку ОСОБА_4 та реєстрації смерті свідчать, що таким займалась виключно його мати та за дорученням останньої ОСОБА_12 , що підтверджується заявою ОСОБА_2 про реєстрацію смерті ОСОБА_4 від 30.04.2025, скріншотами з мобільного застосунку, сповіщенням сім`ї загиблого від 14.04.2025, (т.1, а.с.139, 148-151, 166)
Також суд при ухваленні рішення враховує, що поховання ОСОБА_4 та допоховання останків його тіла здійснювала мати останнього ОСОБА_2 , що також спростовує твердження сторони позивача про існування між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відносин притаманних подружжю, оскільки, на переконання суду, поховання одного з подружжя іншим, є обов`язком того подружжя. Означене підтверджується: показами свідків; довідкою про безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та участь у бойових діях при проведенні зазначених заходів від 31.01.2026 наданої для ОСОБА_2 ; фотознімками; відеозаписом з допоховання ОСОБА_4 (т.2, а.с. 18-28, 32).
Твердження представника позивача про те, що позивачка здійснювала розшук ОСОБА_4 і це стверджується тим, що на ім`я її дочки була надіслана інформація слідчого управління про здійснення досудового розслідування з приводу ідентифікації тіла ОСОБА_4 суд відхиляє, оскільки надіслання такого листа дитині загиблого є стандартною процесуальною дією органу досудового розслідування (т.1, а.с.230). В підтвердження зазначеного матеріали справи містять аналогічний лист надісланий матері ОСОБА_4 – ОСОБА_2 (т.2, ст. 15).
Оцінюючи автобіографічні дані ОСОБА_4 , в яких зазначено, що дружина останнього ОСОБА_1 (т.2, а.с.67 зворот), то суд вважає, що оскільки такі були зазначені загиблим при проведенні заходів в ІНФОРМАЦІЯ_7 по його призову на військову службу, що підтверджується даними відповіді військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2026 (т.2, а.с.94), у період, коли ще рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не набрало законної сили, а тому останні вважались подружжям і така інформаціє відповідає дійсності. Таку ж оцінку суд надає і відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.11.2025 в якій зазначено, що зі слів ОСОБА_4 його дружиною є ОСОБА_1 (т.1, а.с. 87). При цьому суд бере до уваги те, що в ІНФОРМАЦІЯ_7 відсутнє особисте розпорядження ОСОБА_4 на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, загибелі, що стверджується даними листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11.03.2026 (т.2, а.с.59).
Надаючи оцінку акту про фактичне місце проживання особи від 24.11.2025, який засвідчений головою правління ОСББ та двома свідками, в якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_14 з дочкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочкою ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.1, а.с.19), то суд вважає, що такий беззаперечно не підтверджує того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з липня 2023 року по 29.10.2023 проживали, як сім`я, а лише підтверджує факт проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою станом на 24.11.2025. Вказане також зазначено у відповіді голови ОСББ «Шевченка 24 Нетішин» № 35 від 29.12.2025 (т.1, а.с. 198). Про таке також в судовому засіданні ствердила і свідок ОСОБА_13 . При цьому суд зважає на пояснення відповідача ОСОБА_2 , яка вказала, що вона віддала ключі від квартири сина для онуки ОСОБА_9 для проживання, а ОСОБА_1 там проживала без її згоди на це та згоди ОСОБА_4 . Оцінюючи інформацію зазначену в акті про фактичне місце проживання особи від 24.11.2025 також суд зважає на пояснення свідка ОСОБА_8 , які спростовують зазначену інформацію.
З приводу аналогічного акту про фактичне місце проживання особи від 24.11.2025, який засвідчений головою правління ОСББ та двома свідками, в якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_14 з 2008 року, та з нею проживають дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.1, а.с.19), то суд вважає, що такий не є автоматичним підтвердженням існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 фактичних шлюбних відносин та ведення спільного господарства у період з липня 2023 року по 29.10.2023.
Щодо аргументів сторони позивача, наведені у позові як підставу для задоволення позову, що ОСОБА_4 надавав для ОСОБА_1 кошти на її утримання, то такі жодними доказами не підтверджуються. Надані позивачкою на підтвердження таких обставин виписки по картковому рахунку свідчать про те, що такі кошти стягувались з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , як стягувача у примусовому порядку. Інші кошти, які зараховувались на картку позивачки в таких виписках значаться, як заробітна плата (т.1, а.с. 20-28). У зв`язку з чим суд погоджується з доводами представника ОСОБА_6 з даного приводу.
Надаючи оцінку квитанціям про перекази з карткового рахунку від 03.01.2025, 12.02.2025, 03.03.2025, 25.03.202523.04.2025, 11.06.2025, 07.09.2025, 14.10.2025, 12.11.2025, де міститься інформація про сплату ОСОБА_1 комунальних послуг по особовому рахунку № НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_2 , то суд вважає, що такі свідчать про сплату комунальних послуг за житло позивачкою, де проживала, як зазначає сторона позивача дочка останньої ОСОБА_9 і відповідно користувалася такими. В подальшому дочка ОСОБА_9 успадкувала частину вказаної квартири на підставі свідоцтва про прийняття спадщини від 08.12.2025 (т.2, а.с.101). Вказані квитанції охоплюють період з січня 2025 року по листопад 2025 року, тобто період після смерті ОСОБА_4 і жодним чином не відносяться до періоду, в який стверджує позивачка вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , а саме з липня 2023 по 29.10.2023 (т.2, а.с. 29-37 зворот, 44 зворот, 45, 48)
Інші квитанції про перекази з карткового рахунку, де зазначено клієнтом банку ОСОБА_1 суд визнає неналежними доказами, оскільки такі не містять інформації щодо предмета доказування, а лише засвідчують банківську операцію по сплаті комунальних послуг за неневизначений об`єкт (т.1, а.с.38-44, 45 зворот – 47 зворот).
Два відеозаписи надані стороною позивача про життя військових, суд визнає неналежними доказами, оскільки такі не містять інформації щодо предмета доказування, зокрема на них немає ОСОБА_18 , а тому до твердження представника позивача, що ці відеозаписи знімав ОСОБА_4 , в період його служби, та надсилав для ОСОБА_14 суд відноситься критично, оскільки жодним доказом це не підтверджується (т.1, а.с.29-48).
Відповідь заступника начальника відділення поліції –начальника слідчого відділення ВП № 2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 29.11.2025, скріншоти з мобільного стосунку, лікарське свідоцтво про смерть №737 від 11.04.2023, висновок експерта від 08.04.2025, постанова про ідентифікацію особи від 10.04.2025, свідоцтво про народження ОСОБА_4 , акт службового розслідування, постанову про встановлення особи трупа від 29.12.2025, талон – повідомленням єдиного обліку № 6399 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 24.12.2025 (т.1, а.с. 16, 121-138, 144, 157, 161, 163, 167, 230, 231) суд також визнає неналежними доказами, оскільки такі не містять інформації щодо предмета доказування.
При ухваленні рішення суд бере до уваги те, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_8 народила дочку ОСОБА_17 , що свідчить про те, що вона в короткий термін після 29.10.2023 (день зникнення безвісти ОСОБА_4 ) завагітніла від іншого чоловіка. Означене спростовує твердження сторони позивача, що позивачка після пред`явлення позову до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, який було розірвано рішенням суду від 05.07.2023, примирилась з останнім та продовжувала проживати з ним однією сім`єю.(т.1, а.с.236).
За змістом частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивачка є підставою для відмови в позові.
Таким чином, оскільки позивачка не надала суду належних і допустимих доказів її проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з липня 2023 року до 29 жовтня 2023 року, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розподіл судових витрат.
Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 76-80, 260, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
позивачка: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .
відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 .
відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_8 .
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щадо предмета спору на стороні відповідача -Міністерство оборони України, адреса місцезнаходження: 03168, м.Київ, просп. Повітряних сил,6, ЄДРПОУ 00034022.

Повне судове рішення складено 29.06.2026.
Суддя О.М.Гавриленко