ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.05.2026	Справа № 910/7514/25	

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., 
за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.
розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі 
1. Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради
2. Центрального відділу освіти департаменту освіти і науки Запорізької міської ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергум”
про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 242 338,89 грн.,

За участі представників 
від прокуратури: Козуб К.О. за службовим посвідченням від 19.04.2022 року № 067184;
від позивача-1: Боряков Т.В. (у порядку самопредставництва);
від позивача-2: не з`явився;
від відповідача: Годованець Л.Ю. за довіреністю від 28.10.2025 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (далі – Прокурор) звернувся до господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради (далі – позивач-1, Департамент) та Центрального відділу освіти департаменту освіти і науки Запорізької міської ради (далі – позивач-2, Відділ) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергум” (далі – відповідач, Товариство) про визнання недійсними Додаткових угод від 26.09.2022 року № 2, від 20.10.2022 року № 3, від 11.11.2022 року № 4 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022 року № ЕЕ/П-1 (далі – Договір), а також стягнення з відповідача на користь Відділу 242 338,89 грн. безпідставно сплачених грошових коштів.
Ухвалою від 20.06.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/7514/25, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 16.07.2025 року.
07.07.2025 року через систему “Електронний суд” надійшов відзив Товариства від 07.07.2025 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог Прокурора з огляду на те, що відповідачем було обґрунтовано підтверджено кожне збільшення ціни товару за Договором, а жодна із спірних додаткових угод не була укладена з перевищенням ліміту в 10 % ціни за електричну енергію в порівнянні з ціною електричної енергії, визначеною в попередній додатковій угоді.
10.07.2025 року через систему “Електронний суд” надійшла відповідь Прокурора від 09.07.2025 року № 52-103-5438вих-25 на відзив Товариства на позовну заяву, в якій останній навів мотиви на спростування викладених відповідачем заперечень проти позову та вказав про наявність підстав для задоволення пред`явлених у даній справі вимог.
14.07.2025 року через систему “Електронний суд” надійшла заява Товариства від 14.07.2025 року, в якій останнє просило суд зупинити провадження у справі № 910/7514/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
У підготовчому засіданні 16.07.2025 року суд встановив відповідачу процесуальний строк на подання заперечень до 25.07.2025 року.
Ухвалою від 16.07.2025 року господарський суд міста Києва зупинив провадження у справі № 910/7514/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 у подібних правовідносинах, а також зобов`язав учасників справи повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у цій справі.
Ухвалою від 22.12.2025 року господарський суд міста Києва поновив провадження у справі № 910/7514/25 та призначив її до розгляду в підготовчому засіданні на 21.01.2026 року.
20.01.2026 року через систему “Електронний суд” надійшло клопотання Товариства від 19.01.2026 року про відкладення розгляду справи на іншу дату.
Ухвалою від 21.01.2026 року господарський суд міста Києва відклав підготовче засідання на 04.02.2026 року.
02.02.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли додаткові пояснення Товариства від 02.02.2026 року, в яких останнє навело додаткові мотиви на спростування обґрунтованості позовних вимог Прокурора.
Разом із тим, підготовче засідання, призначене на 04.02.2026 року, не відбулось, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Ломаки В.С. 
Ухвалою від 24.03.2026 року господарський суд міста Києва призначив підготовче засідання у справі № 910/7514/25 на 07.04.2026 року.
До початку призначеного підготовчого засідання 07.04.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли додаткові пояснення Товариства від 07.04.2026 року.
Ухвалою від 07.04.2026 року господарський суд міста Києва закрив підготовче провадження у справі № 910/7514/25 та призначив її до судового розгляду по суті на 05.05.2026 року.
17.04.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли додаткові пояснення Прокурора від 16.04.2026 року № 52-103-3510вих-25, в яких останній наголосив на тому, що зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
01.05.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли додаткові пояснення Товариства від 01.05.2026 року, в яких останнє вказало на відсутність доказів складення передавального акту чи розподільчого балансу між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту (як стороною Договору) та Відділом. Відповідно право Відділу бути позивачем у даній справі, на думку Товариства, є не підтвердженим, оскільки Територіальний відділ освіти Заводського району Департаменту наразі не припинений. Крім того, позивач не надав доказів фінансування оскаржуваних додаткових угод за рахунок бюджетних коштів, а матеріали справи не містять обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми грошових коштів.
У судовому засіданні 05.05.2026 року оголошувалася перерва до 19.05.2026 року.
14.05.2026 року через систему “Електронний суд” надійшло клопотання Товариства від 14.05.2026 року, в якому останнє просило суд повернутися до стадії підготовчого провадження у справі № 910/7514/25 та зупинити провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України до закінчення розгляду Конституційним Судом України конституційної скарги ТОВ “УКР ГАЗ РЕСУРС” (від 06.04.2026 року № 16/178) щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі”.
18.05.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли заперечення Департаменту від 18.05.2026 року проти задоволення заяви Товариства від 14.05.2026 року про зупинення провадження у справі.
Крім того, 18.05.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли додаткові пояснення Прокурора від 18.05.2026 року № 52-103-4545вих26.
До початку призначеного судового засідання 19.05.2026 року через систему “Електронний суд” надійшли заперечення Прокурора від 19.05.2026 року № 52-103-4551вих-26 проти задоволення заяви Товариства від 14.05.2026 року про зупинення провадження у справі.
У судовому засіданні 19.05.2026 року суд відмовив у задоволенні клопотання Товариства від 14.05.2026 року про повернення до стадії підготовчого провадження у справі № 910/7514/25, врахувавши, зокрема, правові висновки Верховного Суду про те, що стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, а можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті. 
Суд також врахував імперативні положення частини 3 статті 195 Господарського процесуального кодексу України, за якими провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.
Зважаючи на викладене, а також враховуючи відсутність ґрунтовних підстав для повернення до стадії підготовчого провадження у справі № 910/7514/25, суд залишив без задоволення клопотання Товариства від 14.05.2026 року в частині зупинення провадження у наведеній справі.
У судовому засіданні 19.05.2026 року Прокурор та представник Департаменту підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягали на їх задоволенні.
Представник відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення вимог Прокурора заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 07.07.2025 року та додаткових письмових поясненнях.
Відділ про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та в установленому законом порядку, проте явку свого уповноваженого представника у призначене на 19.05.2026 року судове засідання не забезпечив.
У судовому засіданні 19.05.2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення Прокурора та представників Департаменту і Товариства, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:
Територіальний відділ освіти Заводського району Департаменту в мережі Інтернет на веб-порталі уповноваженого органу “Prozorro” опублікував оголошення про проведення відкритих торгів UA-2021-11-25-008201-b щодо закупівлі електричної енергії (ДК 021:2015:09310000-5) обсягом 802 000 кВт*год загальною очікуваною вартістю 4 010 000,00 грн., переможцем яких було визнано Товариство з ціновою пропозицією 3 256 120,00 грн.
Враховуючи вказані обставини, 04.01.2022 року між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту (споживач) та Товариством (постачальник) укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу, за умовами якого постачальник постачає споживачу електричну енергію для забезпечення потреб його електроустановок, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Наведений правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений відбитками печаток означених суб`єктів господарювання.
За умовами пункту 2.3 Договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить 802 000 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу електричної енергії, заявленому оператором системи розподілу та зазначений у Відомостях про очікуваний обсяг, що є Додатком № 3 до цього Договору.
Пунктом 3.1 Договору встановлено, що початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в Заяві-приєднанні, яка є Додатком № 1 до цього Договору (01.01.2022 року).
Постачальник за цим Договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у Комерційній пропозиції, яка є Додатком № 2 до цього Договором (пункти 3.3, 5.5 означеної угоди).
Відповідно до пункту 5.1 Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначені Комерційною пропозицією, яка є Додатком № 2 до Договору.
Згідно з пунктами 5.2-5.4 цього правочину його загальна вартість становить 2 713 433,33 грн., крім того ПДВ – 20 % 542 686,67 грн., разом з ПДВ – 3 256 120,00 грн. Бюджетні кошти – 3 056 120,00 грн., в т.ч. ПДВ 509 353,33 грн.; відшкодування – 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 33 333,34 грн.
Загальна сума Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін залежно від реального фінансування.
Ціна товару включає в себе вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання цього Договору.
Ціна електричної енергії, що поставляється постачальником, зазначається в Комерційній пропозиції (Додаток № 2).
За умовами Додатку № 2 до Договору (Комерційна пропозиція) ціна за одиницю електроенергії: 4,06 грн. Спосіб оплати: післяплата (по факту споживання)
Відповідно до пунктів 5.7, 5.8 Договору його ціна та ціна за одиницю товару може змінюватись у випадках, передбачених статтею 41 Закону України “Про публічні закупівлі” від 25.12.2015 року № 922-VIII, що оформлюється додатковою угодою. До зміни ціни за одиницю товару постачальник зобов`язаний постачати електричну енергію за ціною, яка зазначена у Договорі у чинній його редакції. 
Зміни до цього Договору можуть бути внесені у випадках, передбачених статтею 41 Закону України “Про публічні закупівлі”.
Згідно з пунктом 5.9 цієї угоди у разі зміни ціни (коливання ціни) товару (електричної енергії) на ринку постачальник письмово звертається до споживача щодо зміни ціни за одиницю товару (електричної енергії). Наявність факту зміни ціни (коливання ціни) товару (електричної енергії) на ринку підтверджується довідками відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару (електричної енергії) на ринку, або інформацією про зміну розміру ціни товару на ринку, розміщеної на офіційному вебсайті ДП “Оператор ринку” (https:www.oree.com.ua) щодо розміру цін на товар (електричну енергію) на момент укладення Договору та момент звернення до вказаних органів, установ, організацій або надання інформації з офіційного вебсайту ДП “Оператор ринку”.
На підставі письмового звернення постачальника споживач вирішує питання можливості укладення додаткової угоди щодо зміни ціни за одиницю товару (шляхом корегування кількості товару) та викладення Комерційної пропозиції, яка є Додатком № 2 до цього Договору, у новій редакції. При цьому, зміна цін за одиницю товару не повинна призвести до збільшення ціни Договору, зазначеної у пункті 5.2 цього Договору.
Відповідно до пункту 13.1 Договору останній укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяв-приєднання, яка є Додатком № 1 до цього Договору.
Додатковою угодою від 24.01.2022 року № 1 сторони Договору внесли зміни до цього правочину шляхом викладення в новій редакції Додатку № 2 до нього (Комерційна пропозиція), за яким, зокрема, Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2022 року та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
З матеріалів справи вбачається, що листом від 12.09.2022 року № 1209/25 Товариство звернулося до споживача з пропозицією внести зміни до Договору, обґрунтовану значним коливанням (збільшенням) середньозваженої ціни РДН за липень 2022 року станом (2 640,45 грн. за 1 М/Вт*год) https:www.oree.com.ua/index відносно середньозваженої ціни РДН серпня 2022 року станом (2 993,06 грн. за 1 М/Вт*год). Відповідач повідомив, що зростання ціни відбулося на 13,35 %, що змусило Товариство збільшити тариф на постачання електроенергії. Згідно ДП “Оператор ринку” ціна на електричну енергію продовжує стрімко зростати, станом на 12.09.2022 року середньозважена ціна на електричну енергію становить 3 602,64 грн. за 1 М/Вт*год. З метою безперебійного функціонування ринку електричної енергії та часткового приведення у відповідність ціни постачання електроенергії, відповідач направив споживачу проект відповідної додаткової угоди для узгодження та підписання. Також, Товариство надало Експертний висновок Київської торгово-промислової палати від 02.09.2022 року № Ц-353, за яким середньозважена ціна електричної енергії на РДН, ОЕС України за липень 2022 року становить 2 640,45 грн./мВт*год., середньозважена ціна на РДН, ОЕС України за серпень 2022 року – 2 993,06 грн./мВт*год, зміна %: +13,35 %.
Зважаючи на вказане звернення, 26.09.2022 року між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту та Товариством укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою сторони внесли зміни до пункту 2.3 Договору і пункту 1 Додатку № 2 та погодили, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить 775 491 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу електричної енергії, заявленому оператором системи розподілу та зазначений у Відомостях про очікуваний обсяг, що є Додатком № 3 до цього Договору.
Ціна за одиницю електричної енергії: 4,37 грн.
У пунктах 4, 5 Додаткової угоди № 2 до Договору її сторони погодили, що остання розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.09.2022 року, згідно з частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця), а саме з 01.09.2022 року.
Листом від 13.10.2022 року № 1310/17 Товариство повторно звернулося до споживача з пропозицією внести зміни до Договору, обґрунтовану значним коливанням (збільшенням) середньозваженої ціни РДН за 1 декаду вересня 2022 року (3 303,40 грн. за 1 М/Вт*год) https:www.oree.com.ua/index відносно середньозваженої ціни РДН серпня 2022 року (2 993,06 грн. за 1 М/Вт*год). Відповідач повідомив, що зростання ціни відбулося на 10,37 %, що змусило Товариство збільшити тариф на постачання електроенергії.
Також, Товариство надало Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 12.09.2022 року № О-322/02, за яким середньозважена ціна електричної енергії на РДН, ОЕС України за серпень 2022 року (в цілому) становить 2 993,06 грн./мВт*год., середньозважена ціна на РДН, ОЕС України за 1 декаду вересня 2022 року – 3 303,40 грн./мВт*год, коливання середньозваженої ціни: +10,37 %.
Зважаючи на вказане звернення, 20.10.2022 року між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту та Товариством укладено Додаткову угоду № 3 до Договору, якою сторони внесли зміни до пункту 2.3 Договору і пункту 1 Додатку № 2 та погодили, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить 747 192 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу електричної енергії, заявленому оператором системи розподілу та зазначений у Відомостях про очікуваний обсяг, що є Додатком № 3 до цього Договору.
Ціна за одиницю електричної енергії: 4,80 грн.
У пунктах 4, 5 Додаткової угоди № 3 до Договору її сторони домовились, що остання розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2022 року, згідно з частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця), а саме з 01.10.2022 року.
Суд також встановив, що листом від 20.10.2022 року № 2010/23 Товариство звернулося до споживача з пропозицією внести зміни до Договору, обґрунтовану значним коливанням (збільшенням) середньозваженої ціни РДН за 2 декаду вересня 2022 року (3 590,50 грн. за 1 М/Вт*год) https:www.oree.com.ua/index відносно середньозваженої ціни РДН 1 декади вересня 2022 року (3 304,40 грн. за 1 М/Вт*год). Відповідач повідомив, що зростання ціни відбулося на 8,69 %, що змусило Товариство збільшити тариф на постачання електроенергії.
Також, Товариство надало Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати від 29.09.2022 року № О-373, за яким середньозважена ціна електричної енергії на РДН, ОЕС України за 1 декаду вересня 2022 року становить 3 303,40 грн./мВт*год., середньозважена ціна на РДН, ОЕС України за 2 декаду вересня 2022 року – 3 590,50 грн./мВт*год, коливання середньозваженої ціни: +8,69 %.
Зважаючи на вказане звернення, 11.11.2022 року між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту та Товариством укладено Додаткову угоду № 4 до Договору, якою сторони внесли зміни до пункту 2.3 Договору і пункту 1 Додатку № 2 та погодили, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить 724 960 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу електричної енергії, заявленому оператором системи розподілу та зазначений у Відомостях про очікуваний обсяг, що є Додатком № 3 до цього Договору.
Ціна за одиницю електричної енергії: 5,21 грн.
У пунктах 4, 5 Додаткової угоди № 4 до Договору її сторони домовились, що остання розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2022 року, згідно з частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця), а саме з 06.10.2022 року. 
Крім того, 28.12.2022 року між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту та Товариством укладено Додаткову угоду № 5 до Договору, якою сторони дійшли взаємної згоди викласти пункти 2.3, 5.2 Договору в новій редакції, за якою очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить 585 112 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу електричної енергії, заявленому оператором системи розподілу та зазначений у Відомостях про очікуваний обсяг, що є Додатком № 3 до цього Договору. Загальна вартість цього Договору становить 2 106 258,36 грн., крім того ПДВ – 20 % 421 251,00 грн., разом з ПДВ – 2 527 509,36 грн. Бюджетні кошти – 2 411 066,84 грн., в т.ч. ПДВ 401 844,47 грн.; відшкодування – 116 442,52 грн., в т.ч. ПДВ 19 407,09 грн. Загальна сума Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін залежно від реального фінансування.
30.12.2022 року між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту та Товариством укладено Додаткову угоду № 6 до Договору, якою сторони погодили продовжити дію Договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2023 року, а саме до 28.02.2023 року, а також збільшити суму Договору на 20 % від суми 2 527 509,36 грн., що становить 505 500,25 грн., в т.ч. ПДВ 421 251,56 грн. У цій додатковій угоді сторони також дійшли згоди викласти, зокрема, пункти 2.3, 5.2 Договору в новій редакції, за якою очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить 585 112 кВт*год, на період з 01.01.2023 року по 28.02.2023 року становить 97 025 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу електричної енергії, заявленому оператором системи розподілу та зазначений у Відомостях про очікуваний обсяг, що є Додатком № 3 до цього Договору. Загальна вартість цього Договору становить 2 527 508,01 грн., крім того ПДВ – 20 % 505 501,60 грн., разом з ПДВ – 3 033 009,61 грн. Бюджетні кошти – 2 916 567,09 грн., в т.ч. ПДВ 486 094,52 грн.; відшкодування – 116 442,52 грн., в т.ч. ПДВ 19 407,09 грн. Загальна сума Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін залежно від реального фінансування.
24.03.2023 року між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту та Товариством укладено Додаткову угоду № 7 до Договору, якою сторони дійшли взаємної згоди викласти пункти 2.3, 5.2 Договору в новій редакції, за якою очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить 566 683 кВт*год, на період з 01.01.2023 року по 28.02.2023 року становить 78 596 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу електричної енергії, заявленому оператором системи розподілу та зазначений у Відомостях про очікуваний обсяг, що є Додатком № 3 до цього Договору. Загальна вартість цього Договору становить 2 447 491,09 грн., крім того ПДВ – 20 % 489 498,22 грн., разом з ПДВ – 2 936 989,31 грн. Бюджетні кошти – 2 820 546,79 грн., в т.ч. ПДВ 470 091,13 грн.; відшкодування – 116 442,52 грн., в т.ч. ПДВ 19 407,09 грн. Загальна сума Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін залежно від реального фінансування.
Таким чином, протягом, зокрема, вересня – листопада 2022 року до Договору неодноразово та послідовно вносилися зміни щодо ціни одиниці товару в бік збільшення, яке у відсотковому співвідношенні відносно до передбаченої в Договорі початкової вартості електричної енергії склало більше 28 %.
Зі змісту наявних у матеріалах справи документів, зокрема, актів прийому-передачі електричної енергії від 18.02.2022 року за січень 2022 року (на поставку 109 593 кВт*год на суму 444 947,58 грн.), від 09.03.2022 року за лютий 2022 року (на поставку 99 028 кВт*год на суму 402 053,68 грн.), від 12.04.2022 року за березень 2022 року (на поставку 40 465 кВт*год на суму 164 287,90 грн.), від 13.05.2022 року за квітень 2022 року (на поставку 51 140 кВт*год на суму 207 628,40 грн.), від 13.05.2022 року за квітень 2022 року (на поставку 1 201 кВт*год на суму 4 876,06 грн.), від 13.05.2022 року за квітень 2022 року (на поставку 3 949 кВт*год на суму 16 032,94 грн.), від 14.06.2022 року за травень 2022 року (на поставку 569 кВт*год на суму 2 310,14 грн.), від 14.06.2022 року за травень 2022 року (на поставку 3 944 кВт*год на суму 16 012,64 грн.), від 14.06.2022 року за травень 2022 року (на поставку 35 994 кВт*год на суму 146 135,64 грн.), від 13.07.2022 року за червень 2022 року (на поставку 28 822 кВт*год на суму 117 017,32 грн.), від 12.08.2022 року за липень 2022 року (на поставку 27 678 кВт*год на суму 112 372,68 грн.), від 15.09.2022 року за серпень 2022 року (на поставку 25 929 кВт*год на суму 105 271,74 грн.), від 17.10.2022 року за вересень 2022 року (на поставку 31 279 кВт*год на суму 136 689,23 грн.), від 11.11.2022 року за жовтень 2022 року (на поставку 3 956 кВт*год на суму 20 364,76 грн.), від 11.11.2022 року за жовтень 2022 року (на поставку 32 024 кВт*год на суму 165 000,04 грн.), від 12.12.2022 року за листопад 2022 року (на поставку 44 246 кВт*год на суму 230 521,66 грн.), від 17.12.2022 року за грудень 2022 року (на поставку 45 295 кВт*год на суму 235 986,95 грн.), від 09.02.2023 року за січень 2023 року (на поставку 37 063 кВт*год на суму 193 098,23 грн.) та від 13.03.2023 року за лютий 2023 року (на поставку 41 532 кВт*год на суму 216 381,72 грн.) вбачається, що протягом січня 2022 року – лютого 2023 року Територіальний відділ освіти Заводського району Департаменту спожив 663 707 кВт*год. електричної енергії та оплатив Товариству її загальну вартість у розмірі 2 936 989,31 грн. Означені обставини учасниками справи під час її розгляду не заперечувалися.
Отже, відповідач протягом вищенаведеного періоду поставив споживачу електричну енергію в обсязі 663 707 кВт*год., вартість якої за умовами Договору (без урахування умов Додаткових угод № 2, № 3 та № 4 до нього) склала 2 694 650,42 грн.
Зважаючи на недійсність означених Додаткових угод № 2, № 3 та № 4 до Договору, якими без належних підстав всупереч Закону України “Про публічні закупівлі” суттєво збільшено вартість за одиницю товару (більше ніж на 28 % відносно передбаченої в Договорі початкової вартості електроенергії), а також враховуючи фактичну безпідставну переплату споживачем вартості електроенергії на 242 338,89 грн. (що становить різницю між загальною сумою сплачених останнім на користь відповідача в рамках Договору грошових коштів у розмірі 2 936 989,31 грн. та дійсною початковою вартістю спожитої електроенергії за Договором у сумі 2 694 650,42 грн.), Прокурор звернувся до господарського суду з даним позовом про визнання недійсними спірних додаткових угод та стягнення з Товариства надмірно сплачених коштів у вищевказаному розмірі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.
При зверненні з цим позовом в інтересах держави в особі Департаменту та Відділу, Прокурор посилався на порушення протиправними діями сторін Договору основних принципів, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель, запобігання корупційним діям і зловживанням. Прокурор також вказував, що виконання зобов`язань за додатковими угодами до Договору, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання державних коштів, що не відповідає меті Закону України “Про публічні закупівлі” та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, що свідчить про наявність як державного, так і суспільного інтересу.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у Рішенні від 01.04.2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02.06.2016 року № 1401-VIII “Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)”, який набрав чинності 30.09.2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини 1 якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до змісту частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також 4) зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано статтею 23 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII “Про прокуратуру”, який набрав чинності 15.07.2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі – компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - другий частини четвертої).
У постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 року в справі № 924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:
- з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;
- прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України);
- участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (частини третя, четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України, частина третя статті 23 Закону України “Про прокуратуру”);
- щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду;
- підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Отже, у наведеній справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що для підтвердження судом підстав для представництва інтересів прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган.
Суд зазначає, що проведення процедури державних закупівель та укладення договору (додаткових угод до нього) із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.
Аналогічна за змістом правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 року в справі № 912/989/18.
У постанові від 23.09.2021 року в справі № 910/11608/20 Верховний Суд вказав на ту обставину, що закупівля проводиться не лише для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі, але й для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах.
Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави.
Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності (стаття 68 Конституції України).
Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.
У пункті 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 року в справі № 761/3884/18 наведено висновок про те, що “держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді”.
У пунктах 76, 79-80 постанови від 26.05.2020 року в справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
У цій справі Прокурор звернувся до господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Департаменту та Відділу.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України “Про публічні закупівлі” до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з частиною 3 статті 16 цього Закону матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відповідно до статті 18-1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Позиція Верховного Суду щодо правомірності подання прокурором позову в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування є сталою та відображена в постановах Верховного Суду від 31.08.2021 року в справі № 926/1392/20, від 05.08.2021 року в справі № 911/1236/20, від 13.10.2020 року в справі № 912/1580/18 та інших.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 469/1044/17 (пункт 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема, і тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор.
В обґрунтування підстав звернення з цим позовом в особі Департаменту та Відділу Прокурор посилався на те, що за умовами пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчі органи рад – це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. 
Відповідно до статті 54 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. 
Положенням про Департамент, затвердженим рішенням Запорізької міської ради від 28.02.2019 року № 71 (далі – Положення № 71) визначено, що Департамент є виконавчим органом Запорізької міської ради, що утворюється Запорізькою міською радою, підзвітний і підконтрольний Запорізькій міській раді, підпорядкований виконавчому комітету Запорізької міської ради, міському голові, заступнику міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради за відповідним напрямом роботи, у здійсненні своїх повноважень підпорядкований державним органам управління освітою. 
Згідно з пунктами 3.41, 3.44.1 Положення № 71 Департамент виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів відповідно до бюджетного законодавства та здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов`язань розпорядників нижчого рівня (одержувачів) коштів бюджету міста.
Пунктами 3.44.3, 4.5 Положення № 71 передбачено, що Департамент здійснює контроль за дотриманням розпорядниками нижчого рівня (одержувачами) бюджетних коштів вимог діючого законодавства щодо проведення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти. 
Департамент в своїй структурі може мати відокремлені структурні підрозділи без права юридичної особи, які мають печатку зі своїм найменуванням та зображенням Державного Герба України, код ЄДРПОУ, штампами і відповідні бланки. 
Згідно з пунктами 1.1, 2.14 Положення про Відділ від 27.09.2023 року № 254р (далі – Положення № 254р) Відділ є структурним підрозділом Департаменту, одним з основних завдань якого є проведення закупівлі товарів, робіт і послуг для власних потреб та потреб підпорядкованих йому закладів освіти. 
Відповідно до пунктів 3.65, 3.59 та 3.60 Положення № 254р Відділ здійснює виконання функцій “Замовника” по договорам, укладеними Департаментом, є розпорядником коштів нижчого рівня та здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених Департаментом бюджетних повноважень та оцінки ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів у бюджетному процесі.
Отже, стороною спірних додаткових угод був Територіальний відділ освіти Заводського району Департаменту, правонаступником якого є Відділ, який є одержувачем бюджетних коштів та розпорядником коштів нижчого рівня, закупівля продукції здійснювалась за бюджетні кошти. При цьому, незважаючи на те, що відповідачем поставлено значно меншу кількість товару, заходи щодо відновлення порушеного права, а саме щодо стягнення безпідставно отриманих коштів, позивачами не вживалися.
У додаткових поясненнях від 01.05.2026 року Товариство вказувало про відсутність доказів складення передавального акту чи розподільчого балансу між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту (як стороною Договору) та Відділом. Відповідно право Відділу бути позивачем у даній справі, на думку Товариства, є не підтвердженим, оскільки Територіальний відділ освіти Заводського району Департаменту наразі не припинений. Крім того, позивач не надав доказів фінансування оскаржуваних додаткових угод за рахунок бюджетних коштів, а матеріали справи не містять обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми грошових коштів. Отже, як на момент звернення Прокурора з даним позовом до суду, так і на час його вирішення, права Відділу, в інтересах якого Прокурором подано позовну заяву про визнання недійсними спірних додаткових угод та стягнення вартості непоставленої електричної енергії в сумі 242 338,89 грн., не порушені.
Проте, наведені заперечення не беруться судом до уваги з огляду на те, що за наявними у матеріалах справи доказами наказом Департаменту від 04.10.2023 року № 259р “Про ліквідацію відокремлених підрозділів департаменту” з 29.12.2023 року відокремлений підрозділ Департаменту – Територіальний відділ освіти Заводського району (споживач за Договором) було ліквідовано. Разом із тим, наказом Департаменту від 29.11.2023 року № 338р визначено, що з 30.12.2023 року Відділ (позивач-2) є правонаступником прав і обов`язків Територіального відділу освіти Заводського району Департаменту.
Суд також звертає увагу на те, що за умовами пункту 1.1 Положення № 254р Відділ є відокремленим структурним підрозділом Департаменту без права юридичної особи, тоді як вищенаведені заперечення Товариства проти позову стосуються реорганізації саме юридичних осіб.
Більше того, закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах, і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року в справі № 912/9/20, від 19.08.2020 року в справі № 923/449/18.
Посилання Товариства у додаткових поясненнях від 07.04.2026 року на те, що Прокурор не вживав жодних заходів щодо отримання належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність відповідних порушень у сфері публічних закупівель, зокрема, актів реагування органів державного фінансового контролю або інших доказів щодо наявності відповідних порушень під час укладення Договору та оскаржуваних додаткових угод, також не спростовують наявності підстав для звернення Прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі Департаменту та Відділу, адже Прокурор у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту.
У той же час, з матеріалів справи вбачається, що листом від 28.01.2025 року № 52-103-702вих-25 Прокурор звертався до Департаменту та його Територіального відділу Заводського району, в якому повідомляв про можливі порушення статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” та запитував інформацію щодо самостійного вжиття означеними особами відповідних заходів цивільно-правового характеру, зокрема щодо звернення до суду з позовом до Товариства про визнання додаткових угод недійсними та стягнення вартості непоставленої електричної енергії.
У відповідь на вказане звернення Відділ листом від 10.03.2025 року № 07.01-19/381 надав Прокурору запитувані ним документи.
Листом від 05.05.2025 року № 52-103-3619вих-25 Прокурор повторно звернувся до Департаменту та Відділу з проханням про надання інформації про вжиття ними заходів реагування, у тому числі в судовому порядку, щодо визнання недійсними спірних додаткових угод та стягнення надмірно сплачених коштів, а в разі невжиття таких заходів – надання інформації про наміри позивачів та орієнтовні строки вжиття відповідних заходів.
Листом від 14.05.2025 року № 01.01-21/1443 Департамент повідомив Прокурора про відсутність, на його думку, правових підстав для звернення до суду з відповідним позовом.
Судом також встановлено, що Прокурор листом від 11.06.2025 року № 52-103-4615вих-25 у встановленому порядку звернувся до позивачів із повідомленням про намір звернуся з вказаним позовом до суду.
Оскільки позивачі протягом тривалого строку не зверталися до суду з позовом про визнання недійсними спірних додаткових угод до Договору та повернення надмірно сплачених коштів після отримання інформації від Прокурора про наявні порушення, суд дійшов висновку про підтвердження матеріалами справи бездіяльності відповідного компетентного органу.
Отже, у даному випадку наявні підстави для представництва Прокурором інтересів держави в особі позивачів.
З огляду на вищезазначене, суд констатує наявність підстав для представництва Прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах та дотримання ним при зверненні до суду з позовом у справі № 910/7514/25 вимог, передбачених статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”.
Щодо суті позовних вимог, суд звертає увагу на таке.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України “Про публічні закупівлі” (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон), відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 якого договір про закупівлю – це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Згідно з частиною 1 статті 41 Закону договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 4 статті 41 Закону визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Зміст вказаної вище правової норми вказує на те, що зміна ціни за одиницю товару, закуповуваного відповідно до норм Закону, можлива у разі істотної зміни ринкової ціни на товар в проміжок часу після укладення договору про закупівлю та до повного його виконання. 
Істотні умови договору визначені Господарським кодексом України (тут і далі чинним на час виникнення спірних правовідносин). Так, статтею 180 цього кодексу встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити: предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.
Судом встановлено, що істотна умова Договору – ціна, яка була визначена за результатами процедури закупівлі та тендерної пропозиції споживача, була змінена Додатковими угодами від 26.09.2022 року № 2, від 20.10.2022 року № 3 та від 11.11.2022 року № 4 до Договору.
Так, внаслідок укладення вказаних вище додаткових угод до Договору, ціну (тариф) електроенергії збільшено з 4,06 грн. з ПДВ (у первісній редакції Договору) до 5,21 грн. (у редакції Додаткової угоди від 11.11.2022 року № 4 до Договору). Таким чином, внаслідок підписання вищевказаних додаткових угод до Договору ціна на електроенергію зросла на більше, ніж на 28 %.
Системний аналіз положень частини 1 статті 525, статті 526, частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України та положень частини 5 статті 41 Закону дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення – коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10 %; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Метою закріплення на законодавчому рівні можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
У той же час, обидві сторони (споживач та постачальник) не могли не розуміти особливості функціонування ринку електроенергії (тобто постійне коливання цін тощо). Тому сторони Договору не були позбавлені можливості визначити в цій угоді порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме конкретними документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару. Проте Договір не містив відповідних застережень та положень.
Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує особі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.
Суд звертає увагу, що кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (стаття 13 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.
Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.
У справі, що розглядається, суд встановив, що споживач, який мав беззаперечне право на отримання природного газу по ціні, визначеній в укладеному з Товариством Договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозицій відповідача про збільшення ціни підписав Додаткові угоди, зокрема, № 2, № 3 та № 4, внаслідок чого ціна купованої електроенергії збільшилася на 28,33 відсотки, що фактично призвело до нівелювання результатів відкритих торгів.
Стаття 652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, Закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Крім того, внесення змін до істотних умов договору про закупівлю, зокрема щодо збільшення ціни, повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.
Суд звертає увагу на те, що відповідач має довести не лише підвищення ціни на певний товар на відповідному ринку, але й обґрунтувати для замовника пропозиції щодо підвищення ціни, визначеної у договорі, а також обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору за запропонованою замовнику ціною, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2021 року в справі № 927/491/19 та від 25.11.2021 року в справі № 927/563/20.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 року в справі № 922/2321/22.
Зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом від 03.06.2021 № 1530-ІХ до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Такої ж правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.11.2025 року в справі № 920/19/24 (до закінчення перегляду якої суд зупиняв провадження у справі № 910/7514/25).
Таким чином, доводи відповідача про те, що залежно від коливання ціни товару на ринку, сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів у частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % щоразу, враховуючи попередні зміни, внесені до нього, сукупність яких може перевищувати 10 % від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладення договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі, спростовуються вищенаведеними висновками Великої Палати Верховного Суду.
Крім того, як було зазначено вище, листом від 12.09.2022 року № 1209/25 Товариство звернулося до споживача з пропозицією внести зміни до Договору, обґрунтовану значним коливанням (збільшенням) середньозваженої ціни РДН за липень 2022 року станом (2 640,45 грн. за 1 М/Вт*год) https:www.oree.com.ua/index відносно середньозваженої ціни РДН серпня 2022 року станом (2 993,06 грн. за 1 М/Вт*год). Відповідач повідомив, що зростання ціни відбулося на 13,35 %, що змусило Товариство збільшити тариф на постачання електроенергії. Згідно ДП “Оператор ринку” ціна на електричну енергію продовжує стрімко зростати, станом на 12.09.2022 року середньозважена ціна на електричну енергію становить 3 602,64 грн. за 1 М/Вт*год. З метою безперебійного функціонування ринку електричної енергії та часткового приведення у відповідність ціни постачання електроенергії, відповідач направив споживачу проект відповідної додаткової угоди для узгодження та підписання. Також, Товариство надало Експертний висновок Київської торгово-промислової палати від 02.09.2022 року № Ц-353, за яким середньозважена ціна електричної енергії на РДН, ОЕС України за липень 2022 року становить 2 640,45 грн./мВт*год., середньозважена ціна на РДН, ОЕС України за серпень 2022 року – 2 993,06 грн./мВт*год, зміна %: +13,35 %.
Зважаючи на вказане звернення, 26.09.2022 року між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту та Товариством укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою сторони внесли зміни до пункту 2.3 Договору і пункту 1 Додатку № 2 та погодили, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить 775 491 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу електричної енергії, заявленому оператором системи розподілу та зазначений у Відомостях про очікуваний обсяг, що є Додатком № 3 до цього Договору.
Ціна за одиницю електричної енергії: 4,37 грн.
У пунктах 4, 5 Додаткової угоди № 2 до Договору її сторони погодили, що остання розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.09.2022 року, згідно з частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця), а саме з 01.09.2022 року.
У той же час, за інформацією сайту АТ “Оператор ринку” (https:www.oree.com.ua/) середньозважена ціна електричної енергії на ринку “на добу наперед” за липень 2022 року дійсно складала 2,64045 грн./кВт*год, тоді як така ціна на момент укладення Договору (січень 2022 року) була визначена на рівні 2,855 грн./кВт*год. Тобто, середньозважена ціна електричної енергії на ринку “на добу наперед” в січні 2022 року була вищою на 0,21455 грн. (що становить 8 %) від середньозваженої ціни електричної енергії на ринку “на добу наперед” в липні 2022 року.
За таких обставин, ціна електроенергії на ринку за означений період фактично знизилась, а наведене в листі Товариства від 12.09.2022 року № 1209/25 та Експертному висновку Київської торгово-промислової палати від 02.09.2022 року № Ц-353 порівняння коливання середньозваженої ціни РДН у липні 2022 року та у серпні 2022 року (+13,35 %) є некоректним та фактично незастосовним до спірних правовідносин за Договором.
Крім того, у Додатковій угоді від 26.09.2022 року № 2 її сторони визначили ціну за одиницю електричної енергії у розмірі 4,37 грн. Однак, в адресованій споживачеві пропозиції від 12.09.2022 року № 1209/25 Товариство, обґрунтовуючи необхідність внесення змін до Договору, посилалося на те, що середньозважена ціна електричної енергії на ринку станом на 12.09.2022 року становить 3 602,64 грн за 1 М/Вт*год, що на 21,3 % менше від нової ціни, визначеної у наведеній додатковій угоді.
Слід також зазначити, що за імперативними приписами частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Разом із тим, незважаючи на укладення Додаткової угоди № 2 між споживачем та постачальником 26.09.2022 року, останні погодили застосування передбаченої в ній нової (збільшеної) ціни електричної енергії з 01.09.2022 року, тобто вже після фактичної поставки частини цієї електричної енергії.
Більше того, Експертний висновок Київської торгово-промислової палати від 02.09.2022 року № Ц-353 не є належним та допустимим доказом на підтвердження коливання ціни на відповідний товар. Крім того, такий висновок не містить точної інформації про коливання цін на електроенергію як на момент звернення відповідача із листом-пропозицією, зокрема, від 12.09.2022 року № 1209/25, про внесення змін до Договору, так і на момент підписання спірної Додаткової угоди № 2. У цьому висновку відсутні відомості щодо динаміки ціни на предмет закупівлі, інформація щодо вартості електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами, на дату укладання Договору, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни на ринку електричної енергії за період з дати укладення Договору по дату внесення змін до нього. У даному висновку зазначено лише вартість електричної енергії на відповідні місяці (липень та серпень 2022 року), без інформації про конкретні дати періодів тощо, а також вказано, що відповідний висновок носить інформативний характер.
Суд також звертає увагу, що Закон України “Про торгово-промислову палату” не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень на видачу довідок (експертних висновків) щодо коливання ціни товару на ринку. Натомість вказаним нормативно-правовим актом визначено право торгово-промислової палати проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість. 
Відтак, надані постачальником експертні висновки не встановлюють наявності факту коливання ціни на електричну енергію у відповідні проміжки часу, а надана інформація має лише довідковий характер (постанова Верховного Суду від 27.04.2021 року в справі № 927/685/20). Крім того, Верховний Суд неодноразово виснував, що підтверджуючі документи (як наприклад експертні висновки торгово-промислової палати) не містять аналізу динаміки ціни на товар у періоди між укладанням основного договору та відповідною додатковою угодою, а тому не є належним та допустимим доказом коливання ціни товару на ринку (постанови Верховного Суду від 07.03.2024 року в справі № 910/401/23, від 22.05.2024 року в справі № 924/427/23).
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що Додаткова угода № 2 була укладена з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону, що призвело до недотримання споживачем принципу максимальної економії, ефективності та пропорційності.
Враховуючи наведене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що Додаткова угода від 26.09.2022 року № 2 укладена з порушенням приписів статті 41 Закону та підлягає визнанню недійсною.
Як було зазначено вище, 20.10.2022 року між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту та Товариством укладено Додаткову угоду № 3 до Договору, якою сторони внесли зміни до пункту 2.3 Договору і пункту 1 Додатку № 2 та погодили, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить 747 192 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу електричної енергії, заявленому оператором системи розподілу та зазначений у Відомостях про очікуваний обсяг, що є Додатком № 3 до цього Договору.
Ціна за одиницю електричної енергії: 4,80 грн.
У пунктах 4, 5 Додаткової угоди № 3 до Договору її сторони домовились, що остання розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2022 року, згідно з частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця), а саме з 01.10.2022 року.
Крім того, 11.11.2022 року між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту та Товариством укладено Додаткову угоду № 4 до Договору, якою сторони внесли зміни до пункту 2.3 Договору і пункту 1 Додатку № 2 та погодили, що очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить 724 960 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу електричної енергії, заявленому оператором системи розподілу та зазначений у Відомостях про очікуваний обсяг, що є Додатком № 3 до цього Договору.
Ціна за одиницю електричної енергії: 5,21 грн.
У пунктах 4, 5 Додаткової угоди № 4 до Договору її сторони домовились, що остання розповсюджує свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2022 року, згідно з частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця), а саме з 06.10.2022 року. 
Однак, наведені Додаткова угода від 20.10.2022 року № 3 та Додаткова угода від 11.11.2022 року № 4 були укладені з урахуванням аналогічних за змістом Експертних висновків Черкаської торгово-промислової палати від 12.09.2022 року № О-322/02 та від 29.09.2022 року № О-373, які не є належними та допустимими доказами на підтвердження коливання ціни на відповідний товар та носять виключно довідковий характер, а також передбачали розповсюдження їх дії на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2022 року та з 06.10.2022 року відповідно, тобто фактично змінювали ціну Договору після його часткового виконання.
Таким чином, протягом вересня – листопада 2022 року до Договору неодноразово та послідовно вносилися зміни щодо ціни одиниці товару в бік збільшення (у тому числі з наданням таким змінам ретроспективної дії), яке у відсотковому співвідношенні відносно до передбаченої в Договорі початкової вартості електричної енергії склало більше 28 %.
Судом враховано, що наведеними Додатковими угодами № 3 та № 4 (які фактично ґрунтувалися на визнаній судом недійсною Додатковій угоді від 26.09.2022 року № 2) збільшено ціну електричної енергії та зменшено її загальний обсяг.
Суд зазначає, що оскільки Додаткова угода від 26.09.2022 року № 2 визнана судом недійсною, в силу приписів статті 216 Цивільного кодексу України остання не створює юридичних наслідків. Тому при наданні оцінки змісту Додаткових угод № 3 та № 4 на предмет їх відповідності вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону відсоткове співвідношення збільшення ціни за даними угодами слід обчислювати від базової ціни товару, визначеної безпосередньо у Договорі (додатках до нього).
Суд взяв до уваги й факт так званого “каскадного” укладення спірних додаткових угод, зокрема, від 26.09.2022 року № 2, від 20.10.2022 року № 3 та від 11.11.2022 року № 4 (положення кожної з яких застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.09.2022 року, 01.10.2022 року та 06.10.2022 року відповідно), а також врахував середньозважені ціни електричної енергії на ринку “на добу наперед” за 26.09.2022 року – 3,589 грн./кВт*год, за 20.10.2022 року – 3,606 грн./кВт*год та 11.11.2022 року – 3,407 грн./кВт*год, які коливалися як у бік збільшення (зокрема, на 0,017 грн./кВт*год у порівнянні 26 вересня та 20 жовтня 2022 року), так і в бік зменшення (зокрема, на 0,199 грн./кВт*год у порівнянні 20 жовтня та 11 листопада 2022 року).
Оскільки збільшення ціни на товар, внаслідок підписання оспорюваних додаткових угод, відбулося без належного обґрунтування та належних доказів коливання цін на товар, то таке збільшення є прямим порушенням статті 5, пункту 2 частини 5 статті 41 Закону, а відтак є підставою для визнання цих додаткових угод недійсними на підставі положень статей 203, 205 Цивільного кодексу України.
Відповідачем не зазначено та не наведене належних доводів та обставин, що невнесення змін до Договору в частині збільшення ціни на електричну енергію за спірний період було б очевидно невигідним та збитковим для Товариства, тоді як виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару (постанова Верховного Суду від 16.02.2023 року в справі № 903/366/22).
За таких обставин, вимоги Прокурора про визнання недійсними Додаткових угод від 26.09.2022 року № 2, від 20.10.2022 року № 3 та від 11.11.2022 року № 4 до Договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Слід також зазначити таке.
Згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 669 Цивільного кодексу України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. 
Відповідно до частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору та, зокрема, Додаткових угод № 2, № 3 та № 4 до нього відповідач поставив, а споживач протягом січня 2022 року – лютого 2023 року спожив 663 707 кВт*год. електричної енергії та оплатив її загальну вартість у розмірі 2 936 989,31 грн., що підтверджується, зокрема, наявними у матеріалах справи копіями актів прийому-передачі електричної енергії від 18.02.2022 року за січень 2022 року (на поставку 109 593 кВт*год на суму 444 947,58 грн.), від 09.03.2022 року за лютий 2022 року (на поставку 99 028 кВт*год на суму 402 053,68 грн.), від 12.04.2022 року за березень 2022 року (на поставку 40 465 кВт*год на суму 164 287,90 грн.), від 13.05.2022 року за квітень 2022 року (на поставку 51 140 кВт*год на суму 207 628,40 грн.), від 13.05.2022 року за квітень 2022 року (на поставку 1 201 кВт*год на суму 4 876,06 грн.), від 13.05.2022 року за квітень 2022 року (на поставку 3 949 кВт*год на суму 16 032,94 грн.), від 14.06.2022 року за травень 2022 року (на поставку 569 кВт*год на суму 2 310,14 грн.), від 14.06.2022 року за травень 2022 року (на поставку 3 944 кВт*год на суму 16 012,64 грн.), від 14.06.2022 року за травень 2022 року (на поставку 35 994 кВт*год на суму 146 135,64 грн.), від 13.07.2022 року за червень 2022 року (на поставку 28 822 кВт*год на суму 117 017,32 грн.), від 12.08.2022 року за липень 2022 року (на поставку 27 678 кВт*год на суму 112 372,68 грн.), від 15.09.2022 року за серпень 2022 року (на поставку 25 929 кВт*год на суму 105 271,74 грн.), від 17.10.2022 року за вересень 2022 року (на поставку 31 279 кВт*год на суму 136 689,23 грн.), від 11.11.2022 року за жовтень 2022 року (на поставку 3 956 кВт*год на суму 20 364,76 грн.), від 11.11.2022 року за жовтень 2022 року (на поставку 32 024 кВт*год на суму 165 000,04 грн.), від 12.12.2022 року за листопад 2022 року (на поставку 44 246 кВт*год на суму 230 521,66 грн.), від 17.12.2022 року за грудень 2022 року (на поставку 45 295 кВт*год на суму 235 986,95 грн.), від 09.02.2023 року за січень 2023 року (на поставку 37 063 кВт*год на суму 193 098,23 грн.) та від 13.03.2023 року за лютий 2023 року (на поставку 41 532 кВт*год на суму 216 381,72 грн.), а також Звітом про виконання Договору (дата формування: 28.03.2023 року).
Оскільки суд дійшов висновку про недійсність Додаткових угод від 26.09.2022 року № 2, від 20.10.2022 року № 3 та від 11.11.2022 року № 4, ціна за поставлену електроенергію обсягом 663 707 кВт*год повинна була визначатися за умовами Договору, а саме – 4,06 грн. з ПДВ за 1 кВт*год, та в загальному розмірі становити 2 694 650,42 грн.
Отже, за поставлений товар споживачем було переплачено відповідачу кошти у загальному розмірі 242 338,89 грн. (2 936 989,31 грн. – 2 694 650,42 грн.).
За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Прокурора про стягнення з Товариства надмірно сплачених за Договором коштів у розмірі 242 338,89 грн.
Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За умовами частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищенаведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог Прокурора.
Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року в справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі “Трофимчук проти України” Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування сторін не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати недійсною укладену між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю “Енергум” додаткову угоду від 26.09.2022 року № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022 року № ЕЕ/П1.
3. Визнати недійсною укладену між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю “Енергум” додаткову угоду від 20.10.2022 року № 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022 року № ЕЕ/П1.
4. Визнати недійсною укладену між Територіальним відділом освіти Заводського району Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю “Енергум” додаткову угоду від 11.11.2022 року № 4 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022 року № ЕЕ/П1.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергум” (03186, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Антонова, будинок 5-А, офіс 320; код ЄДРПОУ 39568531) на користь Центрального відділу освіти департаменту освіти і науки Запорізької міської ради (69035, Запорізька область, місто Запоріжжя, бульвар Марії Примаченко, будинок 4; код ЄДРПОУ 37611417) 242 338 (двісті сорок дві тисячі триста тридцять вісім) грн. 89 коп. надмірно сплачених грошових коштів.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергум” (03186, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Антонова, будинок 5-А, офіс 320; код ЄДРПОУ 39568531) на користь Запорізької обласної прокуратури (69005, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Дмитра Апухтіна, будинок 29А; код ЄДРПОУ 02909973) в особі Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя (69035, місто Запоріжжя, вулиця Якова Новицького, будинок 5) 10 175 (десять тисяч сто сімдесят п`ять) грн. 27 коп. витрат по сплаті судового збору.
7. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.
8. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
9. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27.05.2026 року. 

Суддя  В.С. Ломака