Справа № 192/815/25 
Провадження № 2/192/904/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

08 червня 2026 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Щербини Н.О.,
за участю секретаря судового засідання – Чернишкіної А. В., 
представника відповідача – адвоката Булкіної О. І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 99 323 гривні 00 копійок.
На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 29 травня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 2629771 на суму 5 000 гривень 00 копійок на строк 15 днів, з процентною ставкою 1,5% на день. 
14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до реєстру боржників № 31 від 25 вересня 2024 року до Договору факторингу № 14/06/21, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем, до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором позики № 2629771 в розмірі 16 125 гривень 00 копійок.
Згідно Договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Позивачем з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 25 вересня 2024 року не здійснювалось жодних додаткових нарахувань.
28 травня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 79973366 на суму 5 500 гривень 00 копійок на строк 30 днів, з процентною ставкою 1,5% на день.
14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до реєстру боржників № 36 від 28 жовтня 2024 року до Договору факторингу № 14/06/21, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем, до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором позики № 79973366 в розмірі 18 964 гривень 00 копійок.
Згідно Договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Позивачем з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 28 жовтня 2024 року не здійснювалось жодних додаткових нарахувань.
29 травня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 44398-05/2024 на суму 13 000 гривень 00 копійок на строк 120 днів, з процентною ставкою 1,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього Договору.
21 жовтня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та позивачем було укладено Договір факторингу № 21102024, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до реєстру боржників від 21 жовтня 2024 року до Договору факторингу № 21102024, укладеного між ТОВ «Аванс кредит» та позивачем, до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 44398-05/2024 в розмірі 39 650 гривень 00 копійок.
Згідно Договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Позивачем з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21 жовтня 2024 року не здійснювалось жодних додаткових нарахувань.
04 травня 2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1017973 на суму 7 000 гривень 00 копійок на строк 345 днів, з процентною ставкою 1,15% в день, комісія за надання кредиту становить 805 гривень 00 копійок, яка нараховується за ставкою 11,50 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
30 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та позивачем було укладено Договір факторингу № 30102024, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до реєстру боржників від 30 жовтня 2024 року до Договору факторингу № 21102024, укладеного між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та позивачем, до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1017973 в розмірі 24 584 гривень 00 копійок.
Згідно Договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Позивачем з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 30 жовтня 2024 року не здійснювалось жодних додаткових нарахувань.
Оскільки відповідач зобов`язання за Договорами позики та Кредитними договорами не виконав та ним не було здійснено погашення кредитної заборгованості, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами в примусовому порядку. 
Представник позивача в позовній заяві просив проводити судовий розгляд без участі представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.121).
Представник відповідача – адвокат Булкіна О. І. подала відзив на позов, згідно якого відповідач позов не визнає. Вважає, що пеня на комісія були нараховані неправомірно, оскільки з посиланням на п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо пенні та практику ВС щодо комісії. Також вважає, що Договір про споживчий кредит №1017973 від 04.05.2024 року є неукладеним, оскільки до позовної заяви позивачем було надано Договір про споживчий кредит № 1017973 від 04.05.2024, укладений нібито між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 , однак зазначений договір взагалі не підписаний сторонами, а наявні матеріали справи не містять будь-якого підтвердження підписання зазначеного договору обома сторона, а ще й з незрозумілих причин містять протокол накладення підпису від 02.09.2024 невідомим Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», що також не співпадає з датою спірного договору. Посилається на відсутність доказів перерахування коштів за спірними договорами. Тому просила відмовити в задоволенні позову. 
Відповідач до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила, а представник відповідача – адвокат Булкіна О. І. в судовому засіданні позов не визнала з підстав вказаних у відзиві. 
Представник позивач надав відповідь на відзив, в якому просив відзив ОСОБА_1 на позов про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишити без розгляду та задоволення, а позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. 
Суд, вислухавши пояснення адвоката Булкіної О. І., дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 04 травня 2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Незалежні фінанси» та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит № 1017973 (далі - кредитний договір № 1) на суму 7 000 гривень 00 копійок, строком на 345 днів, зі сплатою 1,15% в день, комісії за надання кредиту - 805 гривень 00 копійок, яка нараховується за ставкою 11,50 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (а.с.54-61, т.1).
Відповідачем до матеріалів справи було надано протокол створення та перевірки КЕП від 13 травня 2026 року, згідно якого кредитний договір № 1 був підписаний директором ТОВ «Фінансова Компанія «Незалежні фінанси» - Гриценко О. В. в день укладання договору (а.с.154, т.2). 
Згідно платіжного доручення № 36339135 від 04 травня 2024 року відповідачу було перераховано 7 000 гривень 00 копійок в якості кредиту (а.с.65, т.1). 
Таким чином суд вважає, що належними та допустимими доказами підтверджено підписання спірного кредитного договору № 1017973 та отримання відповідачем суми кредиту в розмірі 7 000 гривень 00 копійок. 
Судом встановлено, що 30 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та позивачем було укладено Договір факторингу № 30072024/1, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Згідно п. 1.1. Договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управлінням кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Згідно п. 1.2 Договору факторингу сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зі змісту ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 30 жовтня 2024 року до Договору факторингу, укладеного між позивачем та ТОВ «Фінансова Компанія «Незалежні фінанси», до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 1017973 на суму 6 720 гривень 00 копійок за основним зобов`язанням, на 11 564 гривні 00 копійок – за відсотками, на 700 гривень 00 копійок – за комісією, на 5 600 гривень 00 копійок – неустойка, а всього на суму 24 584 гривні 00 копійок (а.с.71, т.1). 
Судом встановлено, що згідно наданого позивачем витягу з реєстру боржників та відомістю про щоденні нарахування та погашення за Договором про споживчий кредит № 1017973 від 04 травня 2024 року (а.с.71-73, т. 1) заборгованість за спірним договором складає 24 584 гривень 00 копійок, з яких 6 720 гривень 00 копійок - заборгованість за основним зобов`язанням, 11 564 гривень 00 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом, 700 гривень 00 копійок - заборгованість за комісією за надання кредиту та 5 600 гривень 00 копійок - заборгованість за неустойкою (штраф, пеня), яка не погашена. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. 
Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі.
Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. 
Позивач у позові вказав, що за один прострочений день підлягають сплаті відсотки в розмірі 80 гривень 50 копійок, а за 345 днів розмір таких відсотків становить 27 772 гривні 50 копійок. 
Згідно реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги на 6 720 гривень 00 копійок за основним зобов`язанням, на 11 564 гривні 00 копійок – за відсотками, на 700 гривень 00 копійок – за комісією, на 5 600 гривень 00 копійок – неустойка, а всього на суму 24 584 гривні 00 копійок (а.с.71, т.1). 
З дослідженої судом відомості про щоденні нарахування та погашення судом встановлено, що 30 жовтня 2024 року відбулося списання відсотків за рахунок фінансового результату на суму 22 030 гривень 40 копійок (а.с.73,т.1).
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тому суд вважає, що вимоги про стягнення відсотків в розмірі 11 564 гривні 00 копійок задоволенню не підлягають, оскільки такі відсотки були списані. 
Також з дослідженої судом відомості про щоденні нарахування та погашення судом встановлено, що 03 червня 2024 року та 22 червня 2024 року відбулася сплата тіла кредиту на зальну суму 280 гривень 00 копійок. 
Тому вимоги про стягнення основного боргу в сумі 6 720 гривень 00 копійок підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач сплатила за тілом кредиту всього 280 гривень 00 копійок.
Статтею 11 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Згідно ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Тому суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню 700 гривень 00 копійок комісії за надання кредиту, оскільки умовами Договору про споживчий кредит № 1017973 від 04 травня 2024 року передбачено сплату на користь кредитора комісії в розмірі 805 гривен 00 за видачу кредиту п.1.5.1. договору), а умови про нарахування комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту, не суперечать нормам Закону України «Про споживче кредитування», які існували на час укладання спірного договору. 
Отже, оскільки з дослідженої судом відомості про щоденні нарахування та погашення судом встановлено, що 20 травня 2024 року, 03 червня 2024 року та 22 червня 2024 року відбулося списання комісії на загальну суму 105 гривень 00 копійок (а.с.73,т.1). Тому вимоги про стягнення комісії в розмірі 700 гривень 00 копійок також підлягають задоволенню. 
Однак вимога про стягнення неустойки в розмірі 5 600 гривень 00 копійок задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Суд зазначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23) вказав, що з аналізу положень пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, слід дійти висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Оскільки станом на дату нарахування штрафних санкцій, як і на дату укладання кредитного договору, було введено воєнний стан на всій території України, тому нарахування неустойки в розмірі 5 600 гривень 00 копійок є не обґрунтованим, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення заборгованості за договорами позики № 79973366 від 28 травня 2024 року та № 2629771 від 29 травня 2024 року (далі – кредитний договір № 2, кредитний договір № 3), які були укладені між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що 28 травня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 79973366 (далі – кредитний договір № 2) на суму 5 500 гривень 00 копійок строком на 30 днів, з процентною ставкою 1,5% на день (а.с.23-28, т.1 ).
Також 29 травня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 2629771 (далі – кредитний договір № 3) на суму на суму 5 000 гривень 00 копійок строком на 15 днів, з процентною ставкою 1,5% на день (а.с.10-13, т.1).
14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.14-16, т.1).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зі змісту ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Разом з тим, згідно п. 1.1. Договору факторингу за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. 
Таким чином умови укладеного договору є умовами відступлення права вимоги, а не договору факторингу. 
Згідно наданого до матеріалів справи витягу з реєстру боржників № 31 від 25 вересня 2024 року, заборгованість за договором позики № 2629771 від 29 травня 2024 року складає 5 000 гривень 00 копійок – за основною сумою заборгованості, 1 125 гривень 00 копійок – за відсотками, 10 000 гривень 00 копійок – за пенею, а всього 16 125 гривень 00 копійок (а.с.21, т.1). 
Згідно наданого до матеріалів справи витягу з реєстру боржників № 36 від 28 жовтня 2024 року, заборгованість за договором позики № 79973366 від 28 травня 2024 року складає 5 500 гривень 00 копійок – за основною сумою заборгованості, 2 475 гривень 00 копійок – за відсотками, 10 989 гривень 00 копійок – за пенею, а всього 18 964 гривні 00 копійок (а.с.30, т.1). 
Суд вважає, що оскільки п. 1.1 Договору факторингу передбачає відступлення права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, а договори позики № 2629771 та № 79973366 були укладені в травні 2024 року, а договір факторингу - 14 червня 2021 року, тому позивач не міг набути право вимоги за такими договорами, оскільки на момент укладання договору факторингу право вимоги ще не настало і кредитні договори не були укладені. 
Суд зазначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
Отже, з урахуванням змісту п. 1.1 Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року суд вважає, що позивач на підставі вказаного договору не набув право вимоги за Договорами позики № 79973366 від 28 травня 2024 року та № 2629771 від 29 травня 2024 року, які були укладені після укладення договору факторингу. 
Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами не підлягає задоволенню у зв`язку з не набуттям позивачем права вимоги за ними. 
Розглядаючи позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 44398-05/2024 від 29 травня 2024 року, який був укладений між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем на суму 13 000 гривень 00 копійок на строк 120 днів, з процентною ставкою 1,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 вказаного Договору (а.с.37-40, т. 1) суд вважає, що такі вимоги також не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 
21 жовтня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та позивачем було укладено Договір факторингу № 21102024, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Згідно п. 1.1. Договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управлінням кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Згідно п. 1.2 Договору факторингу сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (а.с.44-48, т.1).
З тексту договору про надання фінансового кредиту № 44398-05/2024 від 29 травня 2024 року, який був укладений між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем встановлено, що такий договір укладався від імені товариства - уповноваженим представником Кошкіною Оксаною Олександрівною. Паспорт споживчого кредиту також підписаний Кошкіною Оксаною Олександрівною. 
Однак договір про надання фінансового кредиту № 44398-05/2024 від 29 травня 2024 року на останній сторінці підписаний директором ТОВ «Аванс кредит» - Кожухар А. А. (а.с.39 зворот). 
Згідно п. 2.18 договору укладання договору відбувається згідно Закону України «Про електронну комерцію». Після здійснення акцепту позичальником оферти товариства , що є укладанням договору відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Товариство накладає на оригінал договору кваліфікований електронний підпис уповноваженого представника товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу, а оригінал договору завантажується (надсилається) в особистий кабінет клієнта (а.с.30 зворот, т.1). 
До позову було додано протокол створення та перевірки КЕП від 17 лютого 2025 року, згідно якого ОСОБА_2 підписав документ 17 лютого 2025 року, проте який саме це документ – судом не встановлено, оскільки матеріали справи не містять документів, складених ТОВ «Аванс кредит» за вказану дату. 
Також протокол створення та перевірки КЕП Кошкіної О. О. до позову не доданий. 
Отже докази підписання договору про надання фінансового кредиту № 44398-05/2024 від 29 травня 2024 року з боку ТОВ «Аванс кредит» відсутні, як відсутні і докази перерахування 13 000 гривень 00 копійок відповідачу. 
Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 44398-05/2024 від 29 травня 2024 року задоволенню не підлягають, оскільки вказаний договір є неукладеним у зв`язку з відсутністю доказів про його підписання з боку ТОВ «Аванс кредит». 
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. 
Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 48 зворот).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ЄДРЮОФОПГФ - 35625014) до ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань – 35625014) заборгованість за Договором про споживчий кредит № 1017973 від 04 травня 2024 року в розмірі 6 720 (шість тисяч сімсот двадцять) гривень 00 копійок за основним зобов`язанням, заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 700 (сімсот) гривень 00 копійок, а всього 7 420 (сім тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок.
Відмовити в задоволенні іншої частини позову. 
Стягнути з ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань – 35625014) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складене 11 червня 2026 року.
Суддя Н. О. Щербина