ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/1833/25 
Провадження № 2/131/660/2025

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" травня 2026 р. м. Іллінці 

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Олексієнка О.Ю.,
за участю секретаря судових засідань Чех Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому вказав, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є директором ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» (скорочена назва ТОВ «ГМКЗ»).
02.08.2023 року позивач прийнятий на роботу в ТОВ «ГМКЗ» на посаду менеджера з закупівлі та продажу. З 22.07.2024 року позивач переведений на посаду комерційного директора ТОВ «ГМКЗ».
Вказані документи підтверджують факт перебування сторін у трудових відносинах та наявність службового підпорядкування позивача відповідачу.
28 серпня 2025 року на території ТОВ «ГМКЗ» між позивачем та відповідачем виник словесний конфлікт щодо робочих організаційних моментів, в ході якого відповідач, виражаючи відкриту неприязнь до позивача, у присутності інших працівників підприємства, допустив публічне висловлювання на адресу останнього нецензурною лайкою.
Такі дії є приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача, що несумісно з нормами етичної поведінки керівника та порушує вимоги трудової дисципліни.
Зазначені дії відповідача спричинили позивачу моральні страждання, що виразилося у приниженні його людської та професійної гідності, відчутті образи, психологічному дискомфорті, погіршенні емоційного стану та необхідності захищати свої порушені права.
Доказом неправомірної поведінки відповідача є відеозапис, на якому зафіксовано факт використання ним грубих та образливих нецензурних висловлювань на адресу позивача у зухвалій формі, у присутності сторонніх осіб.
З відеозапису чітко вбачається, що після першого приниження позивача нецензурними словами, між сторонами відбулася коротка розмова, під час якої позивач спокійно заявив, що очікує від відповідача вибачень за допущену образливу поведінку. Проте замість вибачень відповідач повторно, умисно та демонстративно вдався до використання тієї ж нецензурної лайки на адресу позивача, чим підкреслив своє зневажливе ставлення до нього та відсутність будь-якого каяття у вчиненому.
Такі дії свідчать про умисний, свідомий і зухвалий характер поведінки відповідача, який усвідомлюючи своє службове становище директора, використав його для публічного приниження підлеглого працівника. Це підтверджує факт зловживання службовими повноваженнями у трудових відносинах та порушення основних принципів поваги до честі, гідності й ділової репутації працівника, гарантованих Конституцією України, Цивільним кодексом України та трудовим законодавством.
Перебуваючи у відносинах адміністративного підпорядкування, відповідач мав перевагу в владно-організаційному впливі над позивачем. Використання цієї переваги з метою публічного приниження працівника суперечить основним принципам трудового законодавства, нормам моралі та людської гідності.
Порушення немайнових прав позивача мало тривалий, послідовний та умисний характер, спричинило ОСОБА_1 значні моральні страждання, почуття приниження та психологічного дискомфорту, втрату почуття самоповаги. Протягом кількох днів після вищезгаданого інциденту, позивач переживав нервові стреси, не міг нормально спати. Дії ОСОБА_2 , направлені на приниження позивача, його честі та гідності, суттєво вплинули на психоемоційний стан ОСОБА_1 . Позивача постійно переслідують думки про інцидент, про сказані відповідачем в присутності колег та знайомих нецензурні слова, привселюдне приниження, яке він відчував у зв`язку з цим.
Публічне використання відповідачем, як директором, нецензурних висловлювань на адресу позивача - працівника, є неправомірним, аморальним та таким, що принижує його честь і гідність, завдаючи йому моральних страждань, що виразилися у переживаннях, приниженні особистої та професійної самооцінки, порушенні психологічного стану та погіршенні емоційного благополуччя. Відеозапис, на якому зафіксовано факт використання грубих і нецензурних образ у бік позивача у зухвалій формі, виключає сумніви у достовірності події.
Нецензурні висловлювання в адресу позивача, які мали місце 28 серпня 2025 року, висловлені в грубій та образливій формі, принизили честь та гість позивача, тобто порушили особисті немайнові права і заподіяли ОСОБА_1 моральну шкоду.
Враховуючи характер та обсяг душевних страждань позивача, їх тривалість та час, необхідний для відновлення і з урахуванням того, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та безпосередньо підпорядковувався йому, а також того, що ситуація сталась у присутності колег, позивач вважає, що 5 000,00 грн., це адекватний грошовий еквівалент понесених душевних страждань та втрат немайнового характеру, які слід стягнути з відповідача. 
Ухвалою Іллінецького районного суду від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
05 грудня 2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_3 згідно якого у задоволенні позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 просив відмовити повністю. Вказував, що позов у межах цієї справи є безпідставним та необґрунтованим, а зазначені за його змістом аргументи позивача власним суб`єктивним баченням. Відповідач наголошує на тому, що вже тривалий час між учасниками цього спору та по сьогодні наявний конфлікт матеріального характеру як між учасниками та директорами двох юридичних осіб. Позивач тривалий час є директором, учасником та кінцевим бенефіціарним власником товариства з обмеженою відповідальністю «СПП ТРЕЙД», яке станом на серпень 2025 року та до сьогодні заборгувало ТОВ «ГМКЗ» грошові кошти за поставку продукції карбіду та аміачної селітри на загальну суму 889 500,06 гривень з ПДВ. На неодноразові прохання відповідача погасити заборгованість перед його підприємством, у якому і позивач працює за сумісництвом, останній ухилявся від відповідей та навпаки провокував відповідача. Події того дня, щодо якого повідомляє позивач, знову проявляли матеріальний конфлікт між учасниками цього спору.
А тому, посилання позивача на нібито конфлікт у призмі трудових правовідносин керівник-працівник є абсурдними та не відповідає фактичній дійсності.
Крім того з відеозапису, який долучений до матеріалів справи вбачається, що відповідач не містить жодних ознак приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, містить нецензурні виказування самого позивача. Жодне висловлювання на відеозапису наданого позивачем у цій справі не є фактичним твердженням або ж навіть судженням, яке могло б порушити «честь», «гідність» або ж «ділову репутацію» позивача.
Разом з тим, у позовній заяві позивач не визначився та жодним чином не обґрунтував яке його право було порушено. Ба більше, якщо ж навіть брати кожне таке право особи у окремому розрізі – події, які відображені у відеозаписі не порушують жодного з них.
Разом з тим, відповідач ствердно наголошує на тому, що ним не вчинялось жодних дій із приниження честі та гідності, ділової репутації позивача. Вказані у позовній заяві обставини, їх оцінка та виснування - нічим не підтверджуються, а є лише суб`єктивною думкою самого позивача.
В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач не надав суду жодного доказу душевних, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
08.12.2025 року представник позивача, адвокат Каращук О.А. надав до суду відповідь на відзив в якому зазначив наступне. Твердження відповідача про те, що події, зафіксовані на відеозаписі, не порушують честі чи гідності позивача, є безпідставними та суперечать самим обставинам конфлікту. На відеозаписі зафіксовано, що відповідач, перебуваючи у статусі директора підприємства та реалізуючи повноваження керівника, допустився грубого, відверто принизливого та ненормативного висловлювання, безпосередньо адресованого позивачу. Такі дії мають очевидний характер приниження, оскільки містять непристойну лайку, що у загальноприйнятому суспільному розумінні спрямована на знецінення особи та її гідності.
Ненормативне висловлювання, спрямоване безпосередньо на адресу позивача у службових відносинах «директор–працівник», об`єктивно принижує його честь та гідність, незалежно від оцінок або суб`єктивних переконань самого відповідача. Сам факт використання грубої лайки керівником щодо підлеглого вже є порушенням як етичних норм, так і трудових прав позивача.
До того ж, зазначені події та нецензурне висловлювання відбувалися у присутності інших осіб-працівників підприємства, що спричинило додаткове приниження позивача в робочому колективі та негативно вплинуло на його ділову репутацію як працівника та як комерційного директора.
У судовому засіданні представник позивача Каращук Ю.І. позовні вимоги підтримав.
У судовому засіданні представник відповідача Браславець Я.Ю. заперечив щодо позовних вимог, при цьому відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В свою чергу, відповідач підтримує позицію, яка викладена у відзиві на позовну заяву та яка була озвучена його представником у вступному слові сторін. 
Заслухавши думку сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Так, судом установлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації до відповідача ОСОБА_2 з тих підстав, що останній, перебуваючи на посаді директора підприємства ТОВ «ГМКЗ» 28 серпня 2025 року на території ТОВ «ГМКЗ» в ході якого відповідач, виражаючи відкриту неприязнь до позивача, у присутності інших працівників підприємства, допустив публічне висловлювання нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Аналогічні положення є й у міжнародних актах з прав людини. Нормами ЦК України кожному гарантується право на повагу до його гідності та честі (ч.1 ст. 297 ЦК України), гідність і честь є недоторканними (ч.2 ст. 297 ЦК України).
У разі порушення права фізичної особи на честь і гідність вона вправі звернутися до суду з відповідним позовом про захист її гідності та честі (ч.3 ст.297 ЦК України).
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Відтак, предметом доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації особи є доведення суду наявності в сукупності всіх зазначених обставин, а відповідно і складу правопорушення у діях відповідача, що дає підстави для задоволення позову. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення призводить як до відсутності самого правопорушення, так і до відмови у задоволенні позову.
Згідно з п.18 вказаної постанови ПВСУ позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації розуміється, зокрема й поширення її в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку (п.15 постанови ПВСУ).
При цьому, частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).
Так, позивачем до позовної заяви додано оптичний диск з відеозаписом на якому зафіксована розмова двох осіб, одна з яких декілька раз висловилась нецензурною лайкою.
Однак, крім зазначеного відеозапису до суду позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів (покази свідків, відеозаписи з публічних відеокамер) які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_2 висловлювався нецензурною лайкою в бік позивача ОСОБА_1 в присутності інших осіб (працівників підприємства) та при виконанні службових обов`язків, що є обов`язковою складовою при вирішенні питання захисту ділової репутації.
Крім того, слід зазначити, що відповідно ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Крім того, слід враховувати, що частинами сьомою-восьмою статті 43 ЦПК України встановлено: у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).
Водночас, абзацем другим частини першої статті 177 ЦПК України встановлено, що у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
Таким чином, суд надавши оцінку відеозапису, який наданий позивачем приходить до висновку, про невідповідність даного електронного доказу вимогам ст. 100 ЦПК України.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог, оскільки доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував обставини, зазначені позивачем, тобто не доведено факту поширення відповідачем образливих висловлювань, які позивач просить визнати як образливі та такі, що принижують його честь та гідність, та ділову репутацію. 
Щодо позовною вимоги про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.
Так, згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.
Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про захист честі, гідності, ділової репутації, та, оскільки відповідні вимоги задоволенню не підлягають, тому відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди, за відсутності належних та допустимих доказів завдання відповідної шкоди.
Оскільки позивачу в задоволенні її вимог відмовлено повністю, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені ним судові витрати з розгляду даної справи слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.15, 16, 201, 275-278, 297, 299 ЦК України, ст.2-4, 12, 19, 23, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області	  	Олександр ОЛЕКСІЄНКО