Справа № 471/144/26
Провадження №2/471/262/26 
Номер рядка звіту 69
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2026 року   Братський районний суд Миколаївської області 
у складі: головуючого - судді Жили Н.М., 
з участю секретаря – Холоденко І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Братське Вознесенського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бойчук Н.В. звернулась до суду з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 03 листопада 2020 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому Братським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 34. Рішенням Братського районного суду Миколаївської області у справі від 18 грудня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка - ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю.
На теперішній час відповідач ОСОБА_2 не здійснює постійної та системної участі у фактичному утриманні дочки та в повсякденній турботі про неї. Основний тягар догляду, виховання, організації побуту та забезпечення потреб дитини несе позивач ОСОБА_1 , яка самостійно створює належні умови для життя доньки та її розвитку.
У дочки встановлена інвалідність (до досягнення 18-річного віку) відповідно до чинного медичного висновку КНП «Братський центр первинної медико-санітарної допомоги Братської селищної ради Миколаївської області» № 6 від 12 травня 2025 року. Крім того, дитина періодично хворіє простудними та вірусними захворюваннями, потребує регулярного медичного нагляду, у тому числі стоматологічного. Лікування, профілактика та підтримання належного стану здоров`я дитини супроводжуються постійними та істотними фінансовими витратами.
В теперішній час доходи позивача обмежені, вона отримує лише соціальні виплати та на її утриманні перебуває ще неповнолітній син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також вона має хронічні захворювання ендокринологічного характеру, що потребує постійного медичного обстеження, контролю та лікування, а тому позивач не має можливості в повному обсязі забезпечувати утримання малолітньої дочки без участі відповідача. 
В свою чергу відповідач має джерело доходу, інших дітей та утриманців, яких зобов`язаний забезпечувати матеріально не має. 
Просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 12000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття. 
Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, однак від позивача надійшла заява, в якій просить суд розглянути справу без її участі та без участі її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а. с. № 121).
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися однак через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив суд при ухваленні рішення врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, задовольнити позовну заяву частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. Також просить зменшити витрати на надання правничої допомоги до 3000 грн, посилаючись на те, що сума цих витрат не відповідає критерію реальності таких витрат, оскільки справа є невеликої складності (згідно додатку до Класифікатору, затвердженого наказом ДСА України № 622 від 21.12.218 року справи про стягнення аліментів має найнижчий коефіцієнт з усіх цивільних справ). Правову позицію виклав у відзиві на позовну заяву. 
Представником позивача 29.03.2026 року подано відповідь на відзив. 
Під час розгляду справи по суті встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому Братським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 34. 
Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2023 року шлюб між сторонами розірвано, позивач зміни прізвище з « ОСОБА_5 » на дошлюбне « ОСОБА_6 » (а. с. № 9-10).
Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітню дочку- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. №11).
Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем. 
Як зазначає представник позивача в позовній заяві, на теперішній час відповідач ОСОБА_2 не здійснює постійної та системної участі у фактичному утриманні дочки та в повсякденній турботі про неї. Основний тягар догляду, виховання, організації побуту та забезпечення потреб дитини несе позивач ОСОБА_1 , яка самостійно створює належні умови для життя доньки та її розвитку. У дочки встановлена інвалідність (до досягнення 18-річного віку). Крім того, дитина періодично хворіє простудними та вірусними захворюваннями, потребує регулярного медичного нагляду, у тому числі стоматологічного. Лікування, профілактика та підтримання належного стану здоров`я дитини супроводжуються постійними та істотними фінансовими витратами. Позивач не має можливості в повному обсязі забезпечувати утримання малолітньої дочки без участі відповідача. 
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).
Згідно ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. 
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Заперечуючи проти позовних вимог в частині розміру аліментів, представник відповідача посилається на те, що відповідач на теперішній час перебуває у Польщі, не працевлаштований на постійній основі, однак, незважаючи на це відповідач надсилає позивачу кошти на утримання дитини (а. с. 66 -71). Також зазначає, що відповідачем повністю оплачено проведену дитині складну операцію (а. с. № 59-65), кошти на це були надіслані відповідачем на банківську картку його матері – ОСОБА_7 , яка здійснила оплату в сумі 113 000 грн. У зв`язку з відсутністю у відповідача на сьогодні достатнього заробітку, стягнення з нього аліментів в розмірі - 12 000 гривень, призведе до виникнення на накопичення боргу по сплаті аліментів. Оскільки не підтверджено працевлаштування відповідача, тому слід виходити з середньої заробітної плати по Вознесенському районі Миколаївської області, розмір якої складає 22000 грн, а тому вважає можливим стягнення з відповідача аліментів у розмірі 6 000 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. 
З огляду на викладене, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Такого висновку суд прийшов з урахуванням того, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати доньку до досягнення нею повноліття, його матеріальне становище, як такого, що не працевлаштований на постійній основі, приймає участь у лікуванні дитини.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлений з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2817 гривень. 
Отже, визначений судом розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини – 6000 гривень перевищує встановлений вказаним Законом прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років. 
Слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 141 СК України як батько, так і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на її утриманні перебуває ще й неповнолітній син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але такі доводи суд не приймає до уваги, оскільки вказана дитина має батьків, які зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття. 
Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою 11 лютого 2026 року.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Витрати позивача на професійну правничу становлять 9 000 гривень.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: Ордер АТ №1127041 від 28.01.2026 р., копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 26.01.2026 р., копію Акт виконаних робіт від 28.01.2026 р., копію квитанції № 222528 від 28.01.2026 р. про вартість послуги - надання правничої допомоги ОСОБА_1 у сумі 6000 грн., копію Акта виконаних робіт від 27.03.2026 р., квитанцію № 222529 від 27.03.2026 р. про вартість послуги - надання правничої допомоги ОСОБА_1 у сімі 3000 грн. .
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до позиції Верховного Стду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц та від 15.04,2020 року у справі №199/3934/18-ц витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. 
Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумного їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Тож суд вважає за необхідне зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, так як обсяг робіт і час, витрачених у зв`язку з розглядом справи, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Крім того, дана справа відноситься до категорії малозначних справ, справа розглядалася в порядку спрощеного провадження, а тому враховуючи особливості розгляду справи, її значення для учасників справи, обґрунтуваності розміру витрат на правову допомогу, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та складністю справи, а також виходячи з конкретних обставин справи та матеріального становища сторін, суд приходить до висновку, що розмір судових витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , підлягає зменшенню до 3000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1331,80 гривень, оскільки позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів звільнена.
Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263 -265, 273, 430 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень, щомісячно, з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 11 лютого 2026 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 гривень (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повне рішення суду складено 01 травня 2026 року.

Суддя Жила Н.М.