Справа № 766/15528/25
н/п 2-а/766/224/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Шестакової Я.В.,
за участі секретарів: Сивкович О.А.,
Божко О.С.

Позивача ОСОБА_1 .
Представника позивача Токаленко В.М.

розглянувши в залі суду в м. Херсон в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач у жовтні 2025 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення №868 від 09.06.2025 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.06.2025 року позивач рухався на автомобілі марки Kia Sephia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Левка Лук`яненка, та повернувши направо на вул. Генерала Алмазова він зупинився перед ямою. Оскільки, за твердженням позивача, автомобіль низький, він вирішив її об`їхати та здав назад, проте не завершив маневр через зупинку позаду працівників патрульної поліції. Після перевірки документів працівниками поліції було складено постанову про адміністративне правопорушення за порушення ст.ст. 10.9 та 10.10 Правил дорожнього руху України.
Позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Херсонській області із заявою про скасування даної постанови, проте отримав відмову.
На думку позивача оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду із даною позовною заявою.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.10.2025 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу десятиденний термін на усунення вказаних недоліків.
13.11.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява позивача про усунення недоліків, в якій ОСОБА_1 просить поновити строки звернення до суду з адміністративним позовом, залучити до участі в справі відповідача, зобов`язати відповідача надати суду копію постанови та долучити до справи світлини з місця події.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2025 року продовжено позивачу процесуальний строк на усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 20.10.2025 року.
26.11.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява позивача про усунення недоліків, в якій просить залучити до участі у справі співвідповідача — Головне управління Національної поліції в Херсонській області, та витребувати з відповідача копію постанови про адміністративне правопорушення від 09.06.2025 року
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2025 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Витребувано від Головного управління Національної поліції в Херсонській області копію постанови про адміністративне правопорушення від 09.06.2025 року винесену Головним управлінням Національної поліції в Херсонській області відносно ОСОБА_1 . 
23.12.2025 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника Головного управління Національної поліції — Мирилко Віктора Вадимовича, який зазначив, що позивачем не вказано за якою саме статтею Кодексу України про адміністративні правопорушення було винесено оскаржувану постанову, не зазначено її реквізитів, а також не додано копію відповідної постанови, що унеможливлює встановлення предмета спору та перевірку доводів позивача. Оскільки відомості про складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 відсутні, оскаржувана позивачем постанова фактично не існує, що свідчить про відсутність предмета адміністративного спору.
02.01.2026 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява позивача із відповіддю на відзив, в якій він повністю підтримує позовні вимоги, просить скасувати постанову про накладення адміністративного штрафу. Окрім цього позивач просить притягнути працівників поліції до відповідальності за ст. 384 Кримінального кодексу України та стягнути 3000,00 грн. моральної шкоди.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.01.2026 року здійснено перехід до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.01.2026 року залучено до участі у справі співвідповідача — Департамент патрульної поліції України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3/2, ЄДРПОУ: 40108646). Витребувано від Департаменту патрульної поліції України копію постанови про адміністративне правопорушення від 09.06.2025 року № ЕНА №4931841 винесену відносно ОСОБА_1 .
06.02.2026 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшла заява позивача про долучення доказів.
10.02.2026 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшов відзив на адміністративний позов за підписом представника Департаменту? ? патрульної поліції — Павлюк А.О., яка зазначила, що Департамент патрульної поліції не є належним відповідачем у справі, оскільки постанова ЕНА № 4931841 від 09.06.2025 року співробітниками вказаного підрозділу не виносилась. У зв`язку із тим, що Департамент патрульної поліції не є належним відповідачем у даній справі, відсутня можливість для надання суду вказаних документів.
У судовому засіданні, призначеному на 10.02.2026 року, представник відповідача, Головного управління Національної поліції в Херсонській області, заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що позивачем невірно зазначено його ім`я, та існує потреба в ознайомленні з матеріалами справи.
17.02.2026 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача — Мирилко В.В., який повністю заперечує проти задоволення адміністративного позову, оскільки факт вчинення адміністративного порушення підтверджується технічними записами, зробленими службовим портативним відеореєстратором.
Суд зазначає, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені статтею 286 КАС України § 2. «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Глави 11 «Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ».
Відповідно до ч.2 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Позивач та представник позивача приймали участь у судовому засіданні у залі суду, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили скасувати оскаржувану постанову та стягнути з відповідача 3000,00 грн. моральної шкоди.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із необгрунтованістю.
Представник співвідповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що не є належним відповідачем по справі.
Відповідно до ч. 13 ст. 10 КАС України, судом в судовому засіданні здійснено повне фіксування його перебігу за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
09.06.2025 року інспектором Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області винесено постанову? ? про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4931841, згідно якої 09.06.2025 року о 16 год. 20 хв. ОСОБА_1 , здійснив зупинку біля правого краю проїзної частини, не зайнявши при цьому крайнє положення, чим порушив вимоги п. 15.2. Правил дорожнього руху — Порушення водіями ТЗ правил зупинки у місцях без спеціально відведених для зупинки місць. На підставі ч.1 ст. 122 КУпАП, було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. 
08.08.2025 року головним державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78811045 з примусового виконання постанови № ЕНА № 4931841, виданої 09.06.2025 року Херсонським районним управлінням поліції, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Херсонського районного управління поліції штрафу в сумі 680,00 грн.
В судовому засіданні було досліджено відеозапис, здійснений співробітниками Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області, з якого вбачається, що ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу посередині проїзної частини на в`їзді до двору багатоквартирного будинку. Після сигналу працівників поліції позивач вийшов з транспортного засобу. Поліцейський підійшов до водія автомобіля, представився належним чином, довів водію суть скоєного ним порушення Правил дорожнього руху, а саме: зупинка посеред проїжджої частини, не дотримуючись п. 15.2 Правил дорожнього руху щодо здійснення такої зупинки якомога правіше до узбіччя, не створюючи перешкоди для інших учасників руху, запропонував йому пред`явити документи, передбачені вимогами п. 2.1 Правил дорожнього руху України, а саме посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4.а ПДР України. На вимогу поліцейського щодо пред`явлення документів водієм, ОСОБА_1 , було надано зазначені документи.
Позивач надав пояснення щодо вчиненого ним правопорушення, відповідно до яких здійснив зупинку у невстановленому місці та рухався заднім ходом, оскільки об`їжджав яму на дорозі. Окрім цього зазначено, та підтверджено на відеозаписі позивачем, що останнім у вказаному положенні здійснено посадку пасажира.
Позивачу було роз`яснено суть вчиненого адміністративного правопорушення, підстави застосування адміністративного стягнення, порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення та наслідки несплати штрафу в сумі 340,00 грн. протягом п`ятнадцяти днів з моменту винесення вказаної постанови. Від ознайомлення, підпису та отримання постанови про адміністративне правопорушення позивач відмовився.
При цьому, співробітниками Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області не було роз`яснено позивачу його права, у тому числі й право на захист та користуватися правовою допомогою у процесі притягнення до адміністративної відповідальності. Проте, вказане право було відновлено позивачем у процесі судового розгляду шляхом отримання безоплатної правової допомоги та участі представника – адвоката Токаленко В.М. у судовому засіданні.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з п.8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями). Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У п.1.9 ПДР зазначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 15.2 розділу 15 «Зупинка і стоянка» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).
В судовому засіданні було досліджено відеозапис, здійснений співробітниками Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області, з якого вбачається, що ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу посередині проїзної частини на в`їзді до двору багатоквартирного будинку. Зазначені обставини свідчать, що транспортний засіб був зупинений не біля правого краю проїзної частини, а посередині проїзної частини, чим не було дотримано вимог пункту 15.2 Правил дорожнього руху України. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що існували обставини, які об`єктивно унеможливлювали здійснення зупинки біля правого краю проїзної частини або виправдовували відступ від вимог зазначеного пункту Правил.
Твердження позивача щодо об`їзду перепони у виді ями на дорозі спростовується наявним у матеріалах справи відеозаписом, дослідженим у судовому засіданні, з якого вбачається, що на транспортному засобі були ввімкнені задні стоп-сигнали, що на транспортному засобі були увімкнені стоп-сигнали, що є ознакою гальмування та підтверджує намір водія здійснити зупинку транспортного засобу, а не виконання маневру з об`їзду перешкоди.
Окрім цього, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у протоколі невірно зазначено статтю, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. Так, позивачем зазначено, що у протоколі вказано статтю щодо руху на дорозі з одностороннім рухом, а фактично була дорога з двостороннім рухом.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, а саме: вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої встановлено відповідальність за «перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками».
Суд відхиляє зазначені доводи позивача, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваної постанови. Частина перша статті 122 КУпАП є бланкетною нормою та встановлює відповідальність за низку різних порушень Правил дорожнього руху, серед яких, зокрема, порушення правил зупинки та стоянки транспортних засобів, встановлених п. 15.2 ПДР. Відтак твердження позивача про те, що його було притягнуто до відповідальності за порушення правил руху на дорозі з одностороннім рухом, є помилковим та не знаходить свого підтвердження матеріалами справи.
Доказування не може гуртуватись на припущеннях.
Відповідачем надано належні та допустимі докази на спростування тверджень позивача та на підтвердження правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).
Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України (ст.246 КУпАП).
Згідно з ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Частинами 1 та 2 ст. 258 КУпАП передбачено випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Частиною 3 вказаної норми визначено також протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінивши докази в справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, постановлено визнати винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн., що передбачено санкцією вказаної статті.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про наявність беззаперечних доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення, і відповідно доказів того, що оскаржувана постанова прийнята з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач не зробив жодних посилань та не надав жодних доказів як на підставу своїх заперечень щодо відсутності в його діях порушень Правил дорожнього руху України, з чого можна було б зробити висновок про те, що дії інспектора поліції в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП є неправомірними, а постанову про притягнення до адміністративної відповідальності було складено з порушеннями норм чинного законодавства України.
Щодо вказівки у постанові № 868 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення прізвища позивача « ОСОБА_2 » замість вірного « ОСОБА_3 » суд зазначає, що окремі недоліки оформлення постанови у справі про адміністративні правопорушення не можуть розглядатись як підстава для її скасування, адже зі змісту оскаржуваної постанови та фото/відеодоказів вбачається суть порушення, а також наявні усі обов`язкові відомості вчиненого правопорушення, що в свою чергу відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі КААС № 751/10448/16-а. Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення була висловлена Верховним Судом у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 та від 24 грудня 2019 року у справі № 459/1801/17. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17, можливі окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не спростовують здійсненого адміністративного правопорушення, оскільки окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Аналогічного правового висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 18.03.2025 року по справі № 676/7471/25, у постанові від 29.05.2025 року по справі № 294/2048/24 та ін.
Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративний проступок - це насамперед дія або бездіяльність, що при наявності певних ознак розглядається законом як порушення встановлених правил поведінки громадян у певних сферах громадського життя. До таких правил, зокрема, належать правила у сфері безпеки дорожнього руху.
Склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення належать ознаки, притаманні об`єкту, об`єктивній і суб`єктивній сторонам та суб`єкту правопорушення.
Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП. Судом встановлено, що 09.06.2025 о 16 год. 20 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, здійснив його зупинку без зайняття крайнього правого положення біля краю проїзної частини, чим порушив вимоги пункту 15.2 Правил дорожнього руху України. За таких обставин оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а підстав для її скасування і задоволення позову суд не вбачає.
Враховуючи, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а позивачем у судовому засіданні не надано належних, допустимих і достатніх доказів на спростування встановлених обставин та доказів, наданих відповідачем, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте жодного доказу на обґрунтування своєї позиції до суду не надав, як і не спростував належним чином доказів, наданих відповідачем. Доводи та позовні вимоги позивача ґрунтуються на суб`єктивній думці позивача, а відтак не підлягають задоволенню.
Щодо притягнення співробітників поліції до кримінальної відповідальності за ст. 384 КК України суд зазначає, що предметом розгляду цієї адміністративної справи є перевірка правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а не вирішення питання про наявність чи відсутність у діях посадових осіб ознак кримінального правопорушення. У порядку адміністративного судочинства суд не наділений повноваженнями встановлювати наявність складу кримінального правопорушення, надавати правову кваліфікацію діям осіб за нормами Кримінального кодексу України чи вирішувати питання про притягнення їх до кримінальної відповідальності. Такі питання вирішуються виключно в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, уповноваженими органами та судом під час здійснення кримінального провадження. Відтак вимоги позивача в цій частині не підлягають розгляду у межах даної справи.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
У пунктах 2 і 4 частини 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Загальні конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: стаття 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а отже не встановив факту протиправності дій відповідача чи незаконності оскаржуваного рішення, відсутні й правові підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди. За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн є похідними від основної вимоги про скасування постанови, а тому також не підлягають задоволенню.
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.2, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення моральної шкоди – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.06.2026 року. 

Суддя	Я. В. Шестакова