Справа № 343/105/26
Номер провадження 2-а/350/12/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області 
в складі: головуючого судді Сокирко Л.М., 
секретаря судових засідань Видойник І.П., з участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Данилюк І.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області в залі судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6488896 від 10 січня 2026 року,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6488896 від 10 січня 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою  статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення є незаконним, а вказана постанова підлягає скасуванню, оскільки вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а притягнення його до адміністративної відповідальності незаконним, протиправним та необґрунтованим з огляду на те, що поліцейськими не було повно та всебічно досліджені усі обставини справи так як в його діях не було умислу на керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби так як це освітлення вийшло з ладу вже після того, як він почав рух, про що йому не було відомо до моменту, поки його не зупинили працівники поліції. Крім того зазначив, що він проживає в селі Грабів Долинської територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області та, їхав до міста Долина дорогою, стан покриття якої на деяких ділянках є аварійним та небезпечним для руху, подекуди великі ями. Перед початком руху він перевірив справність усіх освітлювальних приладів, так як розпочинав рух у темну пору доби та був упевнений, що номерний знак автомобіля підсвічувався. Про те, що задній номерний знак не підсвічується дізнався від працівників руху після зупинки транспортного засобу. Датчик, який інформує про несправність освітлювальних пристроїв у конструкції автомобіля, яким він керував, не передбачений. Тому, він, як водій, не міг знати про можливу несправність. Стверджує, що працівниками поліції при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення його пояснення не було взято до уваги та проігноровано його прохання про надання можливості заїзду до освітленої ділянки дороги для усунення даної технічної несправності автомобіля. 
Ухвалою суду від 27 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та одночасно витребувано у відповідача належним чином засвідчених копій усіх документів адміністративної справи, які слугували підставою для прийняття оскаржуваної постанови. 
17 березня 2026 року на адресу суду надійшов відзив з додатками та відеозаписом, поданий представником відповідача Веселовською С.В.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Данилюк І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила позов задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, у відзиві на позов заперечувала щодо задоволення позову. Зазначила, що на переконання відповідача позиція позивача є хибною та помилковою та такою, щоб уникнути адміністративної відповідальності, оскільки твердження позивача про «раптову несправність», «воно може світити, а може не світити, ви ж знаєте яка дорога» не знімає з нього, як водія, обов`язку припинити рух до усунення проблеми, оскільки керування транспортним засобом у темну пору доби з неосвітленим номером заборонено. Крім того вказала, що позивачу була надана можливість усунути технічну несправність на місці, якою останній не скористався, обґрунтовуючи тим, що надворі ніч, темно, він не бачить, а при заїзді в місто повно світла. Указане на думку відповідача свідчить про свідому відмову позивача від усунення несправності на місці зупинки. Розбіжність у поясненнях позивача на місці зупинки транспортного засобу та у позовній заяві на переконання відповідача свідчать про намагання уникнути відповідальності. Тож вважає, що відсутні підстави для скасування постанови, просила у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, відзив на позовну заяву з додатками (відеофіксація з нагрудної відеокамери інспектора), суд прийшов наступного висновку.
З матеріалів справи встановлено, що 10 січня 2026 року 00:09:45 у місті Долина по вулиці Обліски відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА №6488896, за керування транспортним засобом з номерним знаком, який не освітлювався в темну пору доби, за що передбачено відповідальність за частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до вимог частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до пункту 2 розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 7 листопада 2015 року № 1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати приписам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. 
Відповідно до статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Також, частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Правилами дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Відповідно до змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Позивач стверджує, що не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскільки перед початком руху усе працювало, а аварійне і неналежне покриття дороги, якою він рухався могло спровокувати технічну несправність під час руху.
Судом оглянуто відеозапис, який прикріплений в якості додатку до відзиву на позов до ОСК на адміністративну справу №343/105/26 провадження 2-а/350/12/2026. Із вказаного відеозапису встановлено, що інспектором поліції в темну пору доби було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , оскільки останній порушив вимоги Правил дорожнього руху. На відеозаписі чітко видно вчинене правопорушення, а також пояснення позивача, який вказав, що усунути несправність на місці не має змоги, пояснюючи тим, що (далі пряма мова): «Воно може світити, а може не світити. Ви ж знаєте яка дорога». В той же час поліцейський запропонував ОСОБА_1 усунути несправність на місці, створивши умови для усунення несправності (з відеозапису чітко вбачається, що освітлення від патрульного автомобіля достатньо та на передньому фоні видно розміщення освітленої АЗС, на території якої також було б можливо здійснити дії щодо усунення несправностей). Однак позивач свідомо проігнорував надану можливість для усунення несправності, пояснюючи тим, що (далі пряма мова): «В мене, по-перше, немає можливості, бо темно. Я не виджу. Ніч на дворі». При цьому ОСОБА_1 повідомив, що рухається до Івано-Франківська, далі пряма мова: «Я зараз заїду в місто, а в місті світла повно», на що поліцейський зауважив, що керувати в темну пору доби транспортним засобом, на якому не освітлюється задній номерний знак заборонено. 
Під час складання постанови поліцейським було роз`яснено права позивача та зазначено суму штрафу, який передбачено за вказане правопорушення.
Суд звертає увагу, що згідно з сталою практикою ЄСПЛ ( рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року) Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
В судовому засіданні встановлено, що 10 січня 2026 року на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 передбаченого частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, дії працівників поліції відповідали вимогам Правил дорожнього руху, Кодексу адміністративного України та Кодексу України про адміністративні правопорушення та ОСОБА_1 було надано можливість усунути технічну несправність на місці зупинки транспортного засобу та дії інспектора були спрямовані на надання можливості ОСОБА_1 усунути таку несправність та продовжити далі рух, якою останній не скористався, а отже адміністративне стягнення було накладено правомірно.
Суд установив, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Із врахуванням встановлених обставин та наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6488896 від 10 січня 2026 року, якою на позивача накладено штраф у розмірі 1190 гривень за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення є законною та не підлягає скасуванню.
Керуючись статями 121-3, 245, 251, 252, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статями 9, 12, 73-77, 90, 229, 242, 244-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, 

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6488896 від 10 січня 2026 року - відмовити.  
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.  
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.  
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Сокирко Л.М.