133/835/26
2/133/1243/26

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
Іменем України

02.07.26 м. Козятин
Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі:
головуючої-судді Дурач О.А.
за участю секретаря Блащук Н.І.
представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Козаченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Козятин Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ), представник позивача – адвокат Голуб Наталія Євгенівна (адреса місцезнаходження: 22100, Вінницька обл., Хмільницький р-н., м. Козятин, вул. Пилипа Орлика, буд. 12, офіс 303) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) про стягнення заборгованості з виплати матеріальної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
ВСТАНОВИВ:
13.02.2026 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Провадження у справі відкрито 30.03.2026 р., постановлено розгляд зазначеної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Короткий зміст вимог позовної заяви
Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним.
ОСОБА_2 до 30 вересня 2024 року працювала в Акціонерному товаристві "Українська залізниця". 
Наказом (розпорядженням) регіональної філії "Південно - Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про припинення трудового договору (контракту) від 30.09.2024 №1883/ос 30 вересня 2024 року її звільнено з посади інженера 1 категорії служби приміських пасажирських перевезень , відділу обслуговування пасарижів регіональної філії "Південно – Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком. 
Наказ про звільнення містить указівку виплатити позивачу, після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків (стаж роботи у галузі складає 42 роки 1 місяць 20 днів), передбаченої змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005р.р. пролонгованого на 2006-2024р.р., п.8.23., а також виплатити 6 (шість) прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік та за 2024 рік, передбачені п.3.10 змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001 – 2005р.р., пролонгованого на 2006-2024р.р., після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». 
05 січня 2026 року позивачу було надано довідку про нараховані та виплачені суми, яке не містить жодної згадки про одноразову матеріальну допомогу в зв`язку із виходом на пенсію та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 та 2024 роки. 
Станом на день звернення до суду з даним позовом відповідач не провів зі нею повного розрахунку при звільненні, а саме, не виплатив одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, передбаченої змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005р.р. пролонгованого на 2006-2024р.р. (п.8.23) ; 6(шість) прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік та за 2024 рік, передбачені п.3.10 ; грошову винагороду в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки) з нагоди ювілею (50, 60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку (в т.ч. на пільгових умовах) передбаченої п.3.14 .
Позивач вважає, що має право на одержання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період шести місяців із дати звільнення тобто, з 01 жовтня 2024 року по 31 березня 2025 року.
За умовами Колективного договору Державного територіально-галузевого об`єднання “Південно-Західна залізниця” на 2001 – 2005 роки, пролонгованого на 2006 – 2024 роки :
- п.3.10 – працівникам філії, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. 
- п.3.14 – працівникам залізниці з нагоди ювілею (50, 60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку (в т.ч. на пільгових умовах), виплачувати грошову винагороду в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки).
- п. 8.23 - при звільнені працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків ; У разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права, виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті зокрема жінкам, які мають стаж роботи понад 35 років - в розмірі 5 середньомісячних заробітки.
Таким чином, відповідач не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні, а саме :
- не виплачено матеріальну допомогу при звільненні на пенсію у розмірі 10 середньомісячних заробітків, що становить 200 340, 70 грн. (п.23 Колективного договору) 
- не нараховано та не виплачено одноразового заохочення до ювілейної дати, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (мені виповнилось 60 років) п.4.13, а розмір такого заохочення, з огляду на мій стаж роботи, встановлено в розмірі 100% посадового окладу, який в серпні 2024 року становив 3057,16 грн.;
- не нараховано та не виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2023 та 2024 роки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року (п.3.10), що становить за 2023 рік – 16 104, 00 грн., за 2024 рік – 18168, 00 грн.
Таким чином, позивачу не було виплачено при звільненні в загальному 237 669, 86 грн.
Усі зазначені виплати, внесені до колективного договору і є обов`язковими для АТ «Укрзалізниця». Однак відповідач не виконав свій обов`язок провести з позивачем, як із звільненим працівником, повний розрахунок, чим порушив її права на отримання вказаних виплат за доброчесну багаторічну працю.
Одноразова матеріальна допомога при звільненні працівника пенсійного віку за власним бажанням належить до виплат, які мають бути виплачені працівникові у день звільнення з огляду на приписи статті 116 Кодексу законів про працю України (постанова Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 635/3475/20). Даний припис законодавства є імперативним, чинним в умовах воєнного стану та беззастережним для роботодавця. Натомість, цей припис було порушено відповідачем, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.
На запит адвоката відповідач надав відповідь в якій зазначив, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022р. протокол №Ц-54/31 Ком.т та листа від 25.03.2022р. №ЦЦУП-10/195 призупинено ряд виплат працівникам, передбачених колективними договорами структурних (виробничих) підрозділів товариства, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової допомоги винагороди працівникам залізниці та бездоганну працю з нагоди ювілею та досягнення пенсійного віку. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію позивачу буде здійснена після прийняття окремого рішення ПТ «Укрзалізниця».
Враховуючи , що відповідачем при звільненні позивача безпідставно, в порушення встановленого порядку, не нараховані та не виплачені всі суми, які підлягали виплаті, а саме, матеріальна допомога при звільненні на пенсію у розмірі 10 середньомісячних заробітків, що становить 200 340, 70 грн., одноразове заохочення до ювілейної дати, яка настала 02 серпня 2024 року в розмірі 100% посадового окладу, який в серпні 2024 року становив 3057,16 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2023 та 2024 роки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року (п.3.10), що становить за 2023 рік – 16 104, 00 грн., за 2024 рік – 18168, 00 грн. наявні всі підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку таких виплат під час звільнення за період з 01 жовтня 2024 року по 31 березня 2025 року.
Згідно довідки про середню заробітну плату №ННФ-05/02 від 05.01.2026р. в липні 2024 року позивачу нараховано 16 361,40 грн. при 18 відпрацьованих днях, а серпні 2024 року 18 526, 50 грн. при 20 відпрацьованих робочих днях. Отже, розмір середньоденної заробітної плати становить: 16 361,40 грн + 18 526,50 грн) / (18 р. дн. + 20 р. дн.) = 918,10 грн / р.день.
Середній заробіток, що має бути сплачений позивачу у зв`язку із затримкою здійснення розрахунку при звільненні складає : 918,10 грн/р.день х 182 р.дні = 167 094, 20 грн.
Системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що дія Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.
Відповідно до п.2.3 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
Просить суд позовні вимоги задовольнити, стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця", код ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 матеріальну допомогу при звільненні на пенсію у розмірі 200 340, 70 грн., одноразове заохочення до ювілейної дати в розмірі 3057,16 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 16 104, 00 грн. та за 2024 рік в розмірі 18168, 00 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй сум при звільненні у розмірі 167 094 (сто шістдесят сім тисяч дев`яносто чотири) грн 20 коп. Вирішити питання розподілу судових витрат в т.ч. за надання професійної правничої допомоги.
Позиція відповідача
Відповідач, згідно наданого відзиву від 13.04.2026 р., просив відмовити в задоволенні позову.
Тобто, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги в зв`язку із виходом на пенсію для позивача не є державною гарантією чи нормою права, так як Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - Товариство) є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".
Отже, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога в зв`язку із виходом на пенсію для працівників залізниці відноситься до інших виплат.
Тому, предметом позову є не заборгованість по заробітній платі, а невиплачена матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога в зв`язку із виходом на пенсію, яка до заробітної плати не відноситься, так як має кардинально відмінні джерела утворення, порядок та підстави виплат.
Виплата всіх вищезазначених видів матеріальної допомоги, як це вказує, зокрема, і сам позивач, передбачена Колективним договором, укладеним між адміністрацією залізниці та Професійною профспілкою залізничників та транспортних будівельників України (далі - Колективний договір).
АТ «Укрзалізниця» від початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України евакуювала понад 4 млн людей та транспортувала більш як 300 тис. тон гуманітарної допомоги. Також, перевезено до України та зворотно більше 200 іноземних делегацій (дані станом на 04.11.2022).
Дана інформація розміщена на сайті Президента України за посиланням: https://www.president.gov.ua/news/ukrayinski-zaliznichniki-prodemonstruvali-milivist-i-micnis-78941, неодноразово публікувалася в засобах масової інформації, є загальновідомою та в силу вимог ст. 82 ЦПК України не потребують доказування.
Всі сили та ресурси АТ «Укрзалізниця» в умовах війни спрямовані виключно на забезпечення життєдіяльності та обороноздатності країни.
Військова агресія російської федерації проти України призвела до значних руйнувань залізничної інфраструктури, втрати майна та активів Товариства.
В квітні 2024 року Київською школою економіки опубліковано "Звіт про прямі збитки інфраструктури від руйнувань внаслідок військової агресії Росії проти України
Станом на початок 2024 року", згідно якого, станом на початок 2024 року прямі збитки залізниці оцінюються в 4,3 мільярди доларів
Попри це, Товариством реалізовано ряд соціально важливих заходів, зокрема правлінням було прийнято рішення про соціальну підтримку працівників Товариства, які отримали поранення, та сімей працівників, загиблих у період воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією проти України. Товариством забезпечено виділення одноразової матеріальної допомоги: працівникам, які отримали поранення середнього та тяжкого ступеня з подальшою госпіталізацією до медичних закладів -в розмірі 30 000 грн та додатково згідно з понесеними витратами та наданими підтверджуючими документами; сім`ям загиблих працівників - у розмірі 100 000 грн.
Також, попри надану законодавством можливість зупинити виплати увільненим на військову службу, правлінням прийнято рішення щодо збереження виплати середнього заробітку (але не більше розміру двох мінімальних заробітних плат, встановлених в Україні на дату розрахунку) працівникам, увільненим на військову службу.
Проте, АТ «Укрзалізниця», в умовах збройної агресії, забезпечити працівників всіма соціальними гарантіями, що передбачені колективними договорами структурних підрозділів, не має змоги.
Рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т) це локальний акт, яким врегульовано питання оплати праці та інших виплат всіх працівників відповідача в період воєнного стану, який відповідно до п. 3.7.5 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками був погоджений з Профспілкою залізничників та транспортних будівельників України.
Профспілка залізничників і транспортних будівельників України є стороною Галузевої угоди, до складу якої входить ряд первинних профспілкових організацій та яка об`єднує працівників АТ «Укрзалізниця».
Рішення правління є внутрішнім локальним актом товариства і саме товариство визначає, в якій формі здійснюється погодження певного рішення певними особами.
Призупинення інших додаткових виплат матеріальної допомоги було здійснене на легітимних підставах і у встановлений спосіб.
Отже, позовна вимога щодо стягнення на користь позивача матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023-2024 років є безпідставністю та такою що не підлягає задоволенню, оскільки у нашій країні з 24.02.2022 року запроваджено воєнний стан та відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про організацію трудових від носин в умовах воєнного стану», АТ «Укрзалізниця» тимчасово призупинили виплати, передбачені Колективним договором на підставі рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.), так як через воєнну агресію росії підприємство не може нормально здійснювати свою роботу (несе збитки), тобто з причин, що від нього не залежать.
Разом з тим, матеріальна допомога на оздоровлення за 2023-2024 роки, позивачеві може бути виплачена в розмірах, що передбачені умовами колективного договору після прийняття окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця».
Після збільшення обсягу перевезень та часткового покращення фінансового стану, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» 24 жовтня 2022 року (витяг з протоколу № Ц-54/90 від 24 жовтня 2022 року) (додається) було ухвалено рішення про часткове відновлення виплат працівникам передбачених колективними договорами, а саме: «здійснити нарахування та виплату працівникам «АТ Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого 2022 року одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14 березня 2022року. Нарахування та виплату матеріальної допомоги зазначеної у п. 13.1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики.»
На підставі даного рішення 05.09.2023 року та 06.12.2023 року директором з управління персоналом та соціальної політики АТ «Укрзалізниця» затверджено графіки виплати працівникам АТ «Укрзалізниця» одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію згідно з пунктом 3.2.21. Галузевої угоди, згідно яких працівникам, які вперше звільнилися з роботи у зв`язку з виходом на пенсію в березні 2022 року відповідні виплати проведені в грудні 2023 року, і т.д.
Аналогічне рішення було прийнято й щодо тих працівників які звільнилися в 2023 році - рішення правління АТ «Укрзалізниця» 17.07.2023 року (витяг з протоколу № Ц-85/44 від 17.07.20232) та тих, що звільнилися в 2024 році - рішення правління АТ «Укрзалізниця» 14.10.2024 року (витяг з протоколу № Ц-82/63 від 14.10.2024).
Для працівників АТ «Укрзалізниця», що звільнилися з роботи у звязку з виходом на пенсію у 2024 році і до даного моменту зазначені графіки виплат поки що не розроблені.
Виходячи із послідовності зазначених графіків, Позивачу буде сплачено одноразову матеріальну допомогу при виході на пенсію згідно умов колективного договору, у відповідності хронології графіків виплат на підставі додаткового рішення керівництва підприємства.
Крім того, на виконання протокольного рішення № Ц-1-1.5-25/47-25 від 28.03.2025 засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва, виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті вчергове зупинено (лист додається).
Ці тимчасові дії для забезпечення сталої роботи товариства, при стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені першочергово.
виплата матеріальної допомоги на оздоровлення зупинена рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року №Ц-5431, яке ніким не оскаржувалось.
Таким чином, у день звільнення ОСОБА_2 отримала усі суми, що належали йому від підприємства в день звільнення.
Тобто, виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги в зв`язку із виходом на пенсію були призупинені не з вини АТ «Укрзалізниця», а були зумовлені обставинами непереборної сили, які встановлені висновком Торгово-промислової палати України № 2024/02/0-7/1 від 28.02.2022, у зв`язку з чим відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку, передбаченого статтею 116 КЗпП України.
Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.02.71, військова агресія рф проти України, яка стала підставою введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» є форс-мажорними обставини (обставини непереборної сили). Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/ обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Позивач звернувся до суду з позовом 13 березня 2026 року, вже після кого як тримісячний строк звернення до суду сплинув, позивач 30.09.2024 був ознайомлений з наказом «Про припинення трудового договору» від 30.09.2024 №1883/ос.
Саме 31.09.2024 - є днем, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Таким чином, тримісячний строк на право звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду для таких вимог для нього сплинув 31 грудня 2024 року.
Враховуючи наведене вище, відповідач вважає, що законні права та інтереси позивача з підстав та аргументів, викладених позовної заяві - не порушені, дії АТ «Укрзалізниця» відповідають вимогам чинного законодавства, тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Просить застосувати до позовної заяви ОСОБА_2 норми терміну позовної давності. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягненнязаборгованості з виплати матеріальної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити в повному обсязі.
Представником позивача 17.04.2026 р. надано заперечення на відзив, зазначено, шо підстави для припинення виплат у відповідача були відсутні, строки звернення до суду не порушені, з огляду на Рішення Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025 р.
Процедура судового розгляду
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та у запереченнях на відзив. 
Представник відповідача Козаченко О.В. просив відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та застосувати строк позовної давності, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві.
Фактичні обставини, встановлені судом
Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне.
ОСОБА_2 до 30 вересня 2024 року працювала в Акціонерному товаристві "Українська залізниця". 
Наказом (розпорядженням) регіональної філії "Південно - Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про припинення трудового договору (контракту) від 30.09.2024 №1883/ос 30 вересня 2024 року її звільнено з посади інженера 1 категорії служби приміських пасажирських перевезень , відділу обслуговування пасарижів регіональної філії "Південно – Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком. 
Наказ про звільнення містить указівку виплатити позивачу, після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків (стаж роботи у галузі складає 42 роки 1 місяць 20 днів), передбаченої змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005р.р. пролонгованого на 2006-2024р.р., п.8.23., а також виплатити 6 (шість) прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік та за 2024 рік, передбачені п.3.10 змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001 – 2005р.р., пролонгованого на 2006-2024р.р., після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». 
05 січня 2026 року позивачу було надано довідку про нараховані та виплачені суми, яке не містить жодної згадки про одноразову матеріальну допомогу в зв`язку із виходом на пенсію та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 та 2024 роки. 
Згідно відповіді, наданої на адвокатський запит, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022р. протокол №Ц-54/31 Ком.т та листа від 25.03.2022р. №ЦЦУП-10/195 призупинено ряд виплат працівникам, передбачених колективними договорами структурних (виробничих) підрозділів товариства, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової допомоги винагороди працівникам залізниці та бездоганну працю з нагоди ювілею та досягнення пенсійного віку. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію позивачу буде здійснена після прийняття окремого рішення ПТ «Укрзалізниця».
У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі. Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).
Відповідно до протоколу правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 Ком.т. керівництвом АТ "Укрзалізниця" було прийнято рішення щодо призупинення додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (окрім матеріальної допомоги на лікування та на поховання).
Рішенням правління (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024) були поновлені виплати одноразової матеріальної допомоги працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились/ будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року в порядку черговості.
Відповідно до листа члена правління АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 №Ц-5-1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільнені працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію призупинено.
Суд звертає увагу, що позивач звільнився з роботи 30.09.2024 року, у зв`язку з чим норми, обмежуючі виплату вказаних видів матеріальної допомоги, до нього не застосовуються.
Суми заборгованості, які позивач просить стягнути на його користь, відповідачем не спростовані, суд погоджуєься з наданим позивачем обґрунтуванням нарахування вказаних виплат.
Станом на 13.03.2026 р. (звернення позивача до суду) відповідач не провів з нею повного розрахунку при звільненні, а саме, не виплатив одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, передбаченої змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005р.р. пролонгованого на 2006-2024р.р. (п.8.23) ; 6(шість) прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік та за 2024 рік, передбачені п.3.10 ; грошову винагороду в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки) з нагоди ювілею (50, 60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку (в т.ч. на пільгових умовах) передбаченої п.3.14 .
Позивач має право на одержання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період шести місяців із дати звільнення тобто, з 01 жовтня 2024 року по 31 березня 2025 року.
Таким чином, позивачу
- не виплачено матеріальну допомогу при звільненні на пенсію у розмірі 10 середньомісячних заробітків, що становить 200 340, 70 грн. (п.23 Колективного договору) 
- не нараховано та не виплачено одноразового заохочення до ювілейної дати, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (мені виповнилось 60 років) п.4.13, а розмір такого заохочення, з огляду на мій стаж роботи, встановлено в розмірі 100% посадового окладу, який в серпні 2024 року становив 3057,16 грн.;
- не нараховано та не виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2023 та 2024 роки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року (п.3.10), що становить за 2023 рік – 16 104, 00 грн., за 2024 рік – 18168, 00 грн.
Таким чином, позивачу не було виплачено при звільненні в загальному 237 669, 86 грн.
Відповідачем при звільненні позивача безпідставно, в порушення встановленого порядку, не нараховані та не виплачені всі суми, які підлягали виплаті, а саме, матеріальна допомога при звільненні на пенсію у розмірі 10 середньомісячних заробітків, що становить 200 340, 70 грн., одноразове заохочення до ювілейної дати, яка настала 02 серпня 2024 року в розмірі 100% посадового окладу, який в серпні 2024 року становив 3057,16 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2023 та 2024 роки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року (п.3.10), що становить за 2023 рік – 16 104, 00 грн., за 2024 рік – 18168, 00 грн. наявні всі підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку таких виплат під час звільнення за період з 01 жовтня 2024 року по 31 березня 2025 року.
Згідно довідки про середню заробітну плату №ННФ-05/02 від 05.01.2026р. в липні 2024 року позивачу нараховано 16 361,40 грн. при 18 відпрацьованих днях, а серпні 2024 року 18 526, 50 грн. при 20 відпрацьованих робочих днях. Отже, розмір середньоденної заробітної плати становить: 16 361,40 грн + 18 526,50 грн) / (18 р. дн. + 20 р. дн.) = 918,10 грн / р.день.
Середній заробіток, що має бути сплачений позивачу у зв`язку із затримкою здійснення розрахунку при звільненні складає : 918,10 грн/р.день х 182 р.дні = 167 094, 20 грн.
Суд вважає правильним проведений позивачем розрахунк середнього заробітку.
Враховуючи викладене, так як Відповідачем порушено строк виплати Позивачу матеріальної допомоги, наявні підстави для стягнення з нього середнього заробітку за затримку виплат належних їй сум під час звільнення за період з 01 жовтня 2024 року по 31 березня 2025 року.
Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Частиною 2 ст.97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців (ст.10 КЗпП України).
Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали (ч.1 ст.5 Закону України "Про колективні договори і угоди").
Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду (ч.1 ст.9 Закону України "Про колективні договори і угоди").
За приписами ст.13 КЗпП України, ст.7 Закону України "Про колективні договори і угоди" зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників (ст.18 КЗпП України). Указом Президента України від 24.02.202 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" передбачено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Згідно з ч.1 ст.11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.
Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (п.2 Прикінцевих положень КЗпП України).
Таким чином, положення Закону України "Про правовий режим воєнного стану", які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.
При цьому, системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що дія Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.
У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі. Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зімни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).
Відповідачем не надано доказів внесення змін до угоди стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15), у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16), у постанові від 15.06.2020 р. (справа № 337/1279/17, провадження № 61-14960ск19).
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні.
Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.
Висновки суду за результатами розгляду позову
Таким чином, в судовому засіданні встановлено порушення відповідачем права позивача на отримання належних йому при звільненні сум матеріальної допомоги при виході на пенсію, матеріальної допомоги на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки належних сум при звільненні, у строки, зазначені в Статтею 117 КЗпП України. Вказані порушення тягнуть за собою передбачену статтею 117 КЗпП України відповідальність у вигляді необхідності виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, сум матеріальної допомоги при виході на пенсію, матеріальної допомоги на оздоровлення.
Підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника не вбачається. В цій частині суд відкидає доводи відповідача. З врахуванням Рішення Конституційного суду 11.12.2025 № 1-р/2025, строк звернення позивача з даним позовом не пропущено. Інші доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не можуть слугувати достатньою правовою підставою для невиконання обов`язку щодо виплат, належних позивачу.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.
Щодо судових витрат
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, позивач є особою, звільненою від сплати судового збору, п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на користь держави.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 19, 60, 79-81, 141,174, 235, 247, 258-259,263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_2 (адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ), представник позивача – адвокат Голуб Наталія Євгенівна (адреса місцезнаходження: 22100, Вінницька обл., Хмільницький р-н., м. Козятин, вул. Пилипа Орлика, буд. 12, офіс 303) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) про стягнення заборгованості з виплати матеріальної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , матеріальну допомогу при звільненні на пенсію у розмірі 200340 грн. 70 коп., одноразове заохочення до ювілейної дати в розмірі 3057 грн. 16 коп., матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 16104 грн., за 2024 рік в розмірі 18168 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати сум при звільненні у розмірі 167094 грн 20 коп. 
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь Держави судовий збір в розмірі 4047 (чотири тисячі сорок сім) грн. 64 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 06.07.2026 р.
Суддя: О.А. Дурач