ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року	справа № 380/5147/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Лунь З.І. розглянув адміністративну справу у письмовому провадженні за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить суд: 
-визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , оформлені листом від 02.03.2026 за вих. № 669/488/126/2373, що полягають у відмові ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 сформувати та направити до міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера пакет документів, з метою надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проходження служби позивач брав безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у зв`язку з чим набув права на отримання статусу учасника бойових дій. Позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 про надання йому статусу учасника бойових дій. Листом від 02.03.2026 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що за час проходження ним служби він не брав безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. На думку позивача, станом на день звернення до суду відповідач безпідставно та протиправно не скеровує документи, які необхідні для надання йому статусу учасника бойових дій, на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій. Також зазначив, що він вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом написання відповідної заяви про надання статусу УБД. Втім, жодних дій щодо скерування документів до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни відповідач не вчинив.
Представник відповідача скористався правом на подання відзиву та подав суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Обґрунтовуючи відзив, зазначав, що обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та виконання нею особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань. Однак, позивач у визначений період не перебував у районі ведення бойових дій, не входив до складу жодного діючого угруповання військ (сил), що були залучені до виконання бойових завдань у зоні бойових дій, та, відповідно, не виконував таких завдань. Відтак, підстав для скерування документів позивача на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років немає, оскільки позивач участі у бойових діях не приймав. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Суд встановив таке.
Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період із 04.02.2022 до 20.06.2023. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.03.2022 №47, позивач із 04.03.2022 зарахований на всі види забезпечення та призначений на посаду водія стартового взводу стартової батареї НОМЕР_4 зенітного ракетного дивізіону НОМЕР_5 . 
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.06.2023 №173 позивача з 20.06.2023 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
25.02.2026 на адресу відповідача надійшов запит ІНФОРМАЦІЯ_1 за вих. №2050/467 від 25.02.2026. 
У запиті вказувалося, що за заявою звільненого військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 просить надіслати на їхню адресу оригінал довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. 
03.03.2026 на адресу військової частини НОМЕР_1 від командира військової частини НОМЕР_6 надійшло повідомлення про те, що в ході вивчення матеріалів, які є в наявності у військовій частині НОМЕР_6 (колишній НОМЕР_4 зенітний ракетний дивізіон НОМЕР_5 ), зокрема журналу бойових дій 5405 зрд С-300ПТ, РЗ №3т від 27.02.2022 (переоблікований на РЗ №1т від 30.07.2024, переобліковано за ЖОЖ військової частини НОМЕР_6 №28т від 26.12.2025), за час проходження військової служби (з 04.03.2022 по 05.12.2022) солдатом ОСОБА_1 не підтверджується виконання умови фактичного виконання ним особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу) установи та закладу: бойових (службових) завдань, проведення розвідувальних заходів під час ведення бойових (спеціальних) дій перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій; бойових (службових) завдань поза районами ведення воєнних (бойових) дій; із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях, яких ведуться воєнні (бойові) ді; з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) протиповітряної оборони; з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника; з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою зокрема, які отримали травми (поранення, контузії, каліцтва) пов`язаних із захистом Батьківщини. 
Тому, за вих. №669/488/126/2373/пс від 05.03.2026 засобами СЕДО на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачем було надано відповідь на запит. 
У відповіді на запит зазначено, що солдат ОСОБА_2 , колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 не брав. 
З огляду на викладене, військова частина НОМЕР_1 позбавлена можливості оформити довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації.
Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненаправлення заяви та підтверджуючих документів про надання статусу учасника бойових дій стосовно позивача до уповноваженого органу - комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку зі збройною агресією рф проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України, затвердженими законами України.
Суспільні відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку стосовно захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначення загальних засад проходження в Україні військової служби регламентовані, насамперед, нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 4 вказаної статті визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №2232-XII, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Суспільні відносини з приводу набуття громадянином правового статусу учасника бойових дій регламентовані, зокрема, приписами Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII).
Згідно із статті 5 Закону №3551-ХІІ, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII, учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь:
в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення,
у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів,
у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведених положень свідчить, що законодавець у кожному випадку пов`язує надання статусу учасника бойових дій із фактичною участю у збройному протистоянні, яка має ознаки безпосередності, тобто особистого виконання бойових (службових) завдань у складі військових формувань під час здійснення відповідних заходів. Йдеться не про будь-яке виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, а про реальне та особисте залучення до виконання завдань, безпосередньо пов`язаних із відсіччю та стримуванням збройної агресії, що за своїм змістом і характером передбачають підвищений рівень небезпеки для життя і здоров`я військовослужбовця. Виконання завдань забезпечувального, чергового чи охоронного характеру, навіть у період дії воєнного стану, саме по собі не може ототожнюватися з такою безпосередньою участю.
При цьому, зміст поняття «безпосередня участь» підлягає системному тлумаченню у взаємозв`язку з нормативними актами, прийнятими на виконання Закону №3551-ХІІ, які визначають порядок підтвердження такої участі та критерії її встановлення. У цьому контексті територіальна складова не є самостійно встановленим обмеженням, а виступає елементом правової моделі, відповідно до якої безпосередність участі пов`язується з виконанням бойових (спеціальних) завдань у межах районів ведення воєнних (бойових) дій, визначених у встановленому порядку. Відсутність встановленого факту виконання завдань у таких районах виключає можливість визнання відповідної діяльності як безпосередньої участі у розумінні пункту 19 частини 1 статті 6 Закону №3551-ХІІ.
Подібний підхід щодо обов`язковості встановлення у сукупності, зокрема, функціональної та територіальної ознак застосований Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29.03.2024 у справі №440/3321/23.
Процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (надалі - Порядок №413).
Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається, зокрема, військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Згідно з положеннями підпункту 4 пункту 4 Порядку №413, підставою для надання статусу учасника бойових дій для заявників з числа осіб, зазначених в абзаці 1 пункту 19 частини 1 статті 6 Закону №3551-ХІІ (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади), які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, є довідка за формою згідно з додатком 6.
Заявники, зазначені в абзаці 1 цього підпункту, за власним бажанням можуть додавати інші документи, які містять докази та підтверджують факт виконання ними особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань.
Відповідно до підпункту 1 пункту 5 Порядку №413, для надання статусу учасника бойових дій документи подаються командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи чи організації стосовно заявників, зазначених у пунктах 19 і 20 частини першої статті 6 Закону №3551-XII, або самостійно заявником з їх числа - у разі неподання таких документів відповідним командиром (начальником).
Водночас, пунктом 8 Порядку №413 прямо встановлено, що для надання статусу учасника бойових дій особам, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій зобов`язані протягом 30 календарних днів з дня участі таких осіб у виконанні бойових (службових) завдань подати на розгляд відповідної комісії довідку за формою згідно з додатком 6 або додатком 7 до цього Порядку.
Згідно з пунктом 11 Порядку №413, для надання статусу учасника бойових дій заявник подає комісії (міжвідомчій комісії) заяву.
Заява може подаватися: у паперовій формі за формою згідно з додатком 8: безпосередньо комісії (міжвідомчій комісії), у тому числі шляхом надсилання засобами поштового зв`язку; через центр (заявниками з числа осіб, зазначених у пунктах 21 та 25 частини 1 статті 6 Закону); в електронній формі заявниками з числа осіб, зазначених у пункті 19 частини 1 статті 6 Закону засобами Порталу Дія (для законних представників або уповноважених осіб зазначених осіб за наявності технічної можливості) або засобами Реєстру.
Подати заяву в електронній формі засобами Порталу Дія може громадянин України, засобами Реєстру - громадянин України, іноземець або особа без громадянства (за наявності реєстраційного номеру облікової картки платника податків).
Заявники, рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій яким приймається відповідними комісіями розвідувальних органів, можуть подавати заяву на адресу такої комісії виключно у паперовій формі за формою згідно з додатком 8.
Пунктом 14 Порядку №413 визначено, що до заяви в електронній формі додаються за наявності електронні копії оригіналів паперових документів, визначених підпунктами 1-4 пункту 4 цього Порядку, шляхом їх завантаження заявником для подальшого опрацювання комісією.
У разі відсутності документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 4 цього Порядку, вони витребовуються комісіями у порядку, передбаченому пунктом 22 цього Порядку.
Відповідно до пункту 19 Порядку №413, рішення про надання (відмову у наданні) статусу учасника бойових дій приймається комісіями - стосовно заявників з числа осіб, зазначених у пунктах 19 і 20 частини першої статті 6 Закону.
Згідно з пунктом 24 Порядку №413, комісія або міжвідомча комісія відмовляє заявнику в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності необхідних документів, визначених пунктом 4 цього Порядку.
Водночас, у даному випадку подання документів на розгляд комісії відбувалось через військову частину. При цьому відповідач, отримавши пакет документів позивача щодо надання статусу учасника бойових дій, самостійно прийняв рішення про неможливість спрямування документів на розгляд комісії, чим фактично позбавив останнього права на належний розгляд по суті питання про надання статусу учасника бойових дій позивачу. Разом з тим, суд зауважує, що відповідач такими повноваженнями не наділений.
Відповідач, отримавши заяву позивача в лютому 2026року з доданими до неї документами, не скерував її на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, а повідомив позивача проте, що він не перебував у районі ведення бойових дій, не входив до складу жодного діючого угруповання військ (сил), що були залучені до виконання бойових завдань у зоні бойових дій, та, відповідно, не виконував таких завдань.
При цьому суд зазначає, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Таким чином, суд погоджується з доводами позову, що у спірних правовідносинах відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки не передав заяву позивача про надання статусу учасника бойових дій на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, до повноважень та компетенції якої і належить розгляд заяв громадян про визнання учасниками бойових дій відповідно до Закону №3551-XII.
Така позиція узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, зокрема у справі № 420/34391/23 від 14.06.2026, де наголошено на обов`язковості забезпечення належного руху заяв. 
Зокрема, Верховний Суд у цій справі скасував рішення судів попередніх інстанцій, справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції та вказав, що у разі надходження заяви до органу, який сам не уповноважений вирішити порушене в ній питання по суті, такий орган не вправі займати пасивну позицію або фактично залишати заяву без належного процедурного реагування.
Тому позов в частині визнання такої бездіяльності протиправною слід задовольнити, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача передати заяву (документи) на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 16 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення ним будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд
в и р і ш и в :
адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення документів ОСОБА_1  для надання йому статусу учасника бойових дій на розгляд Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 підготувати та направити на розгляд Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій пакет документів ОСОБА_1 для надання йому статусу учасника бойових дій.
Судові витрати не розподіляти.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 03.06.2026.

Суддя Лунь З.І.