ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/3404/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Північного квартирно - експлуатаційного управління про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, 

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі також – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач 1), Північного квартирно – експлуатаційного управління (далі також – відповідач 2) про: 
- визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2 наказу №23 командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2026 «Про результати службового розслідування»;
-визнання протиправним та скасування наказу №6 начальника Північного квартирно-експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України (з основної діяльності) від 17.03.2026 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірні рішення прийняті без урахування всіх обставин у справі, що мають значення для прийняття, а також з порушенням процедури проведення службового розслідування.
30.03.2026 ухвалою суду провадження у справі відкрито розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін
У відзиві відповідач 1 просив відмовити у задоволенні позову, оскільки в ході проведення службового розслідування встановлено, що порушення, які виявлені у ВЧ НОМЕР_2 , виникли за безвідповідального та належного ставлення військовослужбовця (позивача) до виконання своїх службових обов`язків.
У відповіді на відзив відповідача 1, представник позивача наполягає на доводах, наведених у позові, зокрема щодо порушення процедури залучення безпосереднього начальника позивача до проведення службового розслідування; щодо факту подвійного притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності; невідповідності описової частини акту службового розслідування Порядку № 608; посилання на загальні норми Дисциплінарного Статуту та інших нормативно-правових актів, а не конкретну кваліфікацію порушення.
У відзиві відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову, оскільки у спірних правовідносинах, в рамках службового розслідування, порушень прав позивача з боку відповідача не було. 
У відповіді на відзив відповідача 2, представник позивача викладає позицію, наведену у позові, та крім цього зазначає, що відповідач не довів законних підстав для притягнення позивача до відповідальності.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач проходив військову службу на посаді командира військової частини НОМЕР_2 .
На підставі доповідної записки головного спеціаліста відділу впровадження та розвитку інформаційних (автоматизованих) систем Об`єднаного штабу військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 (від 30.01.2026 вх. №880) та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.01.2026 №37 «Про призначення службового розслідування» комісією у визначеному складі, з метою уточнення причин і умов, що сприяли неналежному виконанню посадовими особами військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 службових обов`язків, що призвело до порушення порядку використання автомобільної техніки та обліку паливно-мастильних матеріалів, а також встановлення ступеню вини посадових осіб військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 службових обов`язків, що призвело до порушення порядку використання автомобільної техніки та обліку паливно-мастильних матеріалів, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, проведено службове розслідування. 
За результатами службового розслідування складено акт службового розслідування від 27.02.2026 вх. №1739, у якому серед іншого, містяться висновки щодо нібито недбалого ставлення до військової служби з боку колишнього командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 . 
Так, у акті службового розслідування від 27.02.2026 вх. №1739 зазначено: 
«Неправомірні дії полковника ОСОБА_1 полягають в тому, що він, перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_2 , не організував належну внутрішню службу у підпорядкованій військовій частині, не призначив внутрішньо перевірочну комісію для перевірки правильності складання, оформлення, обробки і зберігання дорожніх листів та не видав накази про переміщення водіїв на інші машини. 
Вказані вище неправомірні дії призвели до безпідставного списання дизельного пального в кількості 26 351 л. (загального обсягу використаного під час експлуатації автомобільної техніки військової частини НОМЕР_2 , відрядженої до угрупування військ (сил) пального). 
Вчинення викладеного вище правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування та зазначені в пунктах 3.1 – 3.42 акту службового розслідування. 
Правопорушення пов`язане з виконанням військовослужбовцем військової служби. 
Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина військовослужбовця виражається у формі необережності, а саме протиправної недбалості». 
В акті службового розслідування від 27.02.2026 вх. №1739, затвердженому відповідно до аркуша резолюції до акту службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.01.2026 №37 «Про призначення службового розслідування», запропоновано наступне: 
«2. За порушення вимог статей 11, 16, 58, 59, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 3.1.3, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300, пункту 1.11 Керівництва з експлуатації автомобільної техніки в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12.09.2002 №219, пунктів 2.1, 8.1, 8.3, 8.5 Інструкції про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 12.12.2016 №678, заступника начальника управління начальника відділу експлуатації фондів Північного квартирно-експлуатаційного управління (колишнього командира військової частини НОМЕР_2 ) полковника ОСОБА_1 , внаслідок неправомірних дій якого було безпідставно списане дизельне пальне в кількості 26 351 літрів, притягнути до дисциплінарної відповідальності та визначити дисциплінарне стягнення – догана. 
3. З метою притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника управління – начальника відділу експлуатації фондів Північного квартирно експлуатаційного управління (колишнього командира військової частини НОМЕР_2 ) полковника ОСОБА_1 направити акт службового розслідування та клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальнику Північного квартирно-експлуатаційного управління». 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2026 №23 «Про результати службового розслідування» вирішено: 
«1. За порушення вимог статей 11, 16, 58, 59, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 3.1.3, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300, пункту 1.11 Керівництва з експлуатації автомобільної техніки в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12.09.2002 №219, пунктів 2.1, 8.1, 8.3, 8.5 Інструкції про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 12.12.2016 №678, заступника начальника управління начальника відділу експлуатації фондів Північного квартирно-експлуатаційного управління (колишнього командира військової частини НОМЕР_2 ) полковника ОСОБА_1 , внаслідок неправомірних дій якого було безпідставно списане дизельне пальне в кількості 26 351 літрів, притягнути до дисциплінарної відповідальності та визначити дисциплінарне стягнення – догана. 
2. З метою притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника управління – начальника відділу експлуатації фондів Північного квартирно експлуатаційного управління (колишнього командира військової частини НОМЕР_2 ) полковника ОСОБА_1 направити акт службового розслідування та клопотання про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальнику Північного квартирно-експлуатаційного управління». 
У листі від 03.03.2026 №313/11/1314, спрямованому начальнику Північного квартирно-експлуатаційного управління зазначено: «З метою вирішення питання про притягнення колишнього командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 , який проходить військову службу на посаді заступника начальника управління – начальника відділу експлуатації фондів Північного квартирно-експлуатаційного управління, до дисциплінарної відповідальності надсилаю Вам відповідні матеріали». 
Наказом начальника Північного квартирно-експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України (з основної діяльності) від 17.03.2026 №6 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» вирішено: 
«1. Полковнику ОСОБА_3 , заступнику начальника управління – начальнику відділу експлуатації фондів Північного квартирно- експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України за порушення вимог статей 11, 16, 58, 59, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 3.1.3., 3.1.9. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300, пункту 1.11 Керівництва з експлуатації автомобільної техніки у Міністерстві оборони України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12.09.2002 №219, пунктів 2.1, 8.1, 8.3, 8.5 Інструкції про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 12.12.2016 №678, нагадати про обов`язки військової служби та оголосити зауваження». 
Вважаючи пункти 1 та 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2026 №23 «Про результати службового розслідування», а також наказ начальника Північного квартирно-експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України (з основної діяльності) від 17.03.2026 №6 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо позивача незаконними, необґрунтованими і такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду із цим позовом. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. 
Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності. 
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII(далі – Закон №2232-XII). 
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України» від 24.03.1999 №551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, (далі за текстом – Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. 
Згідно із статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна – це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. 
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту заступники Міністра оборони України, командувачі видів Збройних Сил України користуються щодо підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування, а керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України дисциплінарною владою командира корпусу.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до статті 69 Дисциплінарного статуту на вищих офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження у посаді.
Згідно із статтею 72 Дисциплінарного статуту командир корпусу, крім прав, якими наділено командира бригади, дивізії, має право щодо вищих офіцерів робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану.
Законом України від 24.03.1999 №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом – Статут внутрішньої служби ЗСУ). 
Відповідно до статей 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту. 
Так, згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. 
Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. 
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу – також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам – співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення . 
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. 
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення – наказам державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. 
Разом з тим, до проведення службового розслідування щодо позивача жодним чином не залучався начальник Північного квартирно експлуатаційного управління, як безпосередній начальник ОСОБА_1 , що суперечить частині другій статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ та свідчить про недотримання процедури його проведення. 
Згідно з приписами статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. 
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. 
Положеннями статті 61 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. 
Відповідно до приписів статті 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень , накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість притягнення до дисциплінарної відповідальності безпосередньо винних осіб.
Проте, всупереч приписам статті 61 Конституції України та статті 91 Дисциплінарного статуту до позивача фактично застосовано кілька дисциплінарних стягнення за одне правопорушення: спочатку застосовано догану на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2026 №23 «Про результати службового розслідування», а потім застосовано зауваження на підставі наказу начальника Північного квартирно експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України (з основної діяльності) від 17.03.2026 №6 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». 
При цьому друге дисциплінарне стягнення накладене після застосування першого, без скасування або визнання незаконним попереднього дисциплінарного стягнення, що свідчить про фактичне повторне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за нібито вчинене правопорушення. 
Варто наголосити, що чинне законодавство не передбачає можливості «додаткового» або «уточнюючого» дисциплінарного стягнення після вже застосованого, якщо йдеться про ті самі фактичні обставини та один і той самий проступок. Кожне дисциплінарне стягнення є самостійним заходом юридичної відповідальності, а тому повторне його застосування порушує принцип юридичної визначеності та заборону подвійного покарання. 
Більше того, навіть різний рівень суб`єктів владних повноважень не змінює правової природи відповідальності, оскільки в обох випадках йдеться про один вид юридичної відповідальності – дисциплінарну. 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення. 
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі за текстом – Порядок №608).
Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення. 
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння). 
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. 
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі – особи, які проводять службове розслідування). 
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування. 
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника – документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків. 
Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб. 
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України (пункт 3 розділу ІV Порядку №608). 
Системний аналіз наведених норм свідчить, що військовослужбовець, відносно якого проводиться службове розслідування, повинен бути забезпечений правом знати підстави проведення такого розслідування, бути ознайомлений із матеріалами службового розслідування, подавати пояснення та заперечення, які стосуються службового розслідування. 
При цьому, особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи. Цьому праву кореспондує обов`язок викласти в акті перевірки мотиви, з яких відповідні пояснення, заяви відхиляються. Пояснення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, є однією з важливих гарантій об`єктивного службового розслідування та захисту законних прав й інтересів особи від безпідставного застосування стягнення та інших негативних наслідків. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2021 у справі №815/1062/17 (адміністративне провадження №К/9901/1606/18, №К/9901/37640/18). 
Проте, про призначення та проведення стосовно позивача службового розслідування його не повідомлено та не ознайомлено з актом службового розслідування, наслідком чого стало позбавлення права надати власні пояснення та внести до нього обґрунтовані заперечення. 
Фактично ОСОБА_1 позбавлений прав, передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку №608, таких як: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
При цьому праву військовослужбовця знати підстави проведення службового розслідування та бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування кореспондує обов`язок комісії або військовослужбовця офіцерського складу, якому доручено проведення службового розслідування, довести до відома особи, відносно якої проводиться таке службове розслідування, про призначення службового розслідування та підстави його проведення. 
Відповідно до вимог законодавства та загальних принципів адміністративного провадження, проведення службового розслідування має відбуватись із дотриманням процедурних гарантій, зокрема обов`язку повідомлення особи, відносно якої проводиться розслідування, про його проведення, надання їй можливості надати пояснення, а також ознайомлення з матеріалами розслідування. Проте, зазначені гарантії були в повній мірі нівельовані та недотримані Відповідачем в ході проведення службового розслідування. 
Як вбачається з пункту 1 розділу V Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. 
Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. 
Водночас описова частина акту службового розслідування від 27.02.2026 вх. №1739 не відповідає наведеним приписам, оскільки не містить даних про освіту позивача; у чому конкретно полягає зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. 
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити ( пункт 4 Розділу V Порядку №608). 
Відповідно до абзацу другого пункту 1 Розділу VІ, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності. 
Пунктом 2 Розділу VІ визначено, що дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. 
Лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту та інших нормативно-правових актів недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування дисциплінарного стягнення. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення вказаних вимог шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення, чого відповідачем жодним чином зроблено не було. 
У наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2026 №23 «Про результати службового розслідування» на сторінці 3, серед іншого, зазначено: «Причинами виникнення матеріальної шкоди була протиправна поведінка колишнього командира роти матеріально-технічного забезпечення капітана ОСОБА_4 , який, будучи службовою матеріально відповідальною особою, в порушення вимог статті 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України належним чином господарством роти не керував, не здійснив належну перевірку відображення в дорожніх листах автомобілів, які відряджались до угрупування військ (сил), інформації про їх заправлення дизельним пальним у кількості 327 л. за роздавальними відомостями військової частини НОМЕР_3 та не підтвердженням його наявності або використання, що призвело до нестачі ресурсів на суму 9 551,78 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна гривня 78 копійок)». 
При цьому, в наступному абзаці командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2026 №23 «Про результати службового розслідування» на сторінці 3 зазначено: «Таким чином, в ході проведення службового розслідування, було встановлено, що порушення, які стали предметом службового розслідування, виявлені у військовій частині НОМЕР_2 за результатами опрацювання представниками 2 територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту, виникли із за безвідповідального та неналежного ставлення військовослужбовців до виконання службових обов`язків з боку колишнього командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 (Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.09.2025 №770 призначений на посаду заступника начальника управління – начальника відділу експлуатації фондів Північного квартирно-експлуатаційного управління)». 
Тобто, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2026 №23 «Про результати службового розслідування» містить суттєві логічні та юридичні суперечності в частині причин виникнення матеріальної шкоди, встановлення суб`єкта порушення та наслідків вчинених дій. 
Зокрема, в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2026 №23 «Про результати службового розслідування» прямо визначено, що причиною виникнення матеріальної шкоди є протиправна поведінка капітана ОСОБА_4 , яка полягала у неналежному виконанні обов`язків матеріально відповідальної особи, що й призвело до нестачі ресурсів. Проте, вже в наступному абзаці цього ж наказу зроблено узагальнюючий висновок про те, що порушення виникли внаслідок безвідповідального ставлення до службових обов`язків з боку позивача, без конкретизації його дій (бездіяльності), які перебувають у прямому зв`язку з нібито установленою нестачею. 
Таким чином, причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 та настанням матеріальної шкоди документально не обґрунтовано, оскільки: безпосередній механізм виникнення шкоди пов`язано з діями іншої особи – капітана ОСОБА_4 ; відсутній опис конкретних порушень з боку позивача, які б перебували у прямому причинному зв`язку з нібито встановленою нестачею; не наведено доказів того, що дії (бездіяльність) полковника ОСОБА_1 були необхідною та достатньою умовою настання шкоди. 
Отже, висновок про нібито наявність вини позивача носить декларативний характер і не підтверджений належним обґрунтуванням та підтвердженням причинно-наслідкового зв`язку, що є обов`язковим елементом для притягнення до відповідальності. 
Відповідачем-1 не конкретизовано кваліфікацію установленого порушення вказаних вимог шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення з посиланням на відповідні докази, які б підтверджували невиконання або неналежне виконання обов`язків позивачем та військової дисципліни. 
Наведене дає підстави для висновку, що в ході службового розслідування відповідачем 1 не вчинено дій, передбачених Порядком №608, та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо нібито скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не відбирались пояснення ОСОБА_1 ; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини військовослужбовця, а також будь-які причинно-наслідкові зв`язки між нібито протиправною поведінкою позивача та наслідками нібито вчиненого правопорушення. 
Окрім того, керівництвом військової частини під час прийняття рішення за результатами службового розслідування не надано оцінку за такими критеріями, як попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби в сукупності із повним доведенням вини останнього. 
Допущені порушення процедури проведення службового розслідування не є формальними, адже неповідомлення позивача про призначення та про результати службового розслідування мало вплив на його права та обов`язки, зокрема позбавило можливості надати обґрунтовані письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій. Із наказом про результати службового розслідування Позивач так само не був ознайомлений, що порушує право останнього на належний захист своїх прав та інтересів та позбавляє повноцінної можливості оскаржити прийняте щодо нього рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Також Наказом головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 року № 40 затверджено Інструкцію з діловодства у Збройних Силах України.
За пунктом 2.3.5 вказаної Інструкції, накази з адміністративно-господарської діяльності видаються з питань щодо: призначення службових розслідувань та перевірок щодо невиконання або неналежного виконання службових обов`язків, невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших нормативних документів, порушень військової дисципліни, порушень у сфері охорони державної таємниці, пошкодження техніки чи втрати майна тощо; притягнення військовослужбовців та працівників до дисциплінарної відповідальності.
Отже, спірні накази відносяться до наказів з адміністративно-господарської діяльності.
Пунктами 2.8.1.7, 2.8.1.8, 2.8.1.9 Інструкції передбачено, що текст наказу (директиви, розпорядження), крім наказів (по стройовій частині) та (по особовому складу), складається із констатуючої частини (преамбули) та розпорядчої частини. У ній має бути зазначено підставу, обґрунтування або мету видання наказу (директиви, розпорядження). Якщо документ видається на підставі іншого розпорядчого документа, то в констатуючій частині зазначається назва виду цього документа, його розробник, дата, номер та заголовок. У констатуючій частині наказів про притягнення до дисциплінарної (матеріальної) відповідальності необхідно зазначати конкретних посадових осіб з повним найменуванням їх штатних посад та військових звань, які винні в тому чи іншому порушенні, а також ступінь їх вини. У розпорядчій частині наказу (директиви, розпорядження): викладаються вимоги, розпорядження, вказівки конкретним підрозділам та посадовим особам. Окремо визначається форма оприлюднення наказу (директиви, розпорядження) або порядок його доведення (розсилки). Під час ознайомлення з наказом зазначеними в ньому особами на першому примірнику наказу чи на спеціальному аркуші проставляються їх підписи із зазначенням військового звання, власного ім`я, прізвища дати ознайомлення.
Водночас у констатуючій частині наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не зазначено, у чому саме полягали неправомірні дії позивача, що стали підставою для застосування дисциплінарного стягнення; не вказано про зв`язок допущеного правопорушення із невиконанням чи неналежним виконання позивачем обов`язків військової служби (якщо це мало місце) чи щодо недотримання ним дисципліни та форми прояву такої неправомірної поведінки; не конкретизовано вини позивача у вчиненому дисциплінарному проступку та причинного зв`язку між неправомірними діями позивача та подією, яка стала наслідком притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Водночас, розпорядча частина наказу зводиться виключно до цитування зазначених вище положень Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без наведення обставин, на яких ґрунтуються такі висновки, а також без конкретизації допущених позивачем порушень.
Відтак, вказаний наказ від 17.03.2026 № 6 не відповідає проаналізованим положенням Інструкції та критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплені положеннями частиною другою статті 2 КАС України.
При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.05.2020 у справі № 815/3383/17 (про обов`язковість отримання пояснень (скарг, пропозицій) в особи, стосовно якого проводиться службове розслідування), у постанові від 25.07.2018 у справі № 813/1953/17 та у постанові від 07.07.2020 року у справі № 120/915/19-а (в наказі про результати службового розслідування повинно бути зазначено, які саме дії (бездіяльність) військовослужбовця стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності) та у постанові від 25.03.2020 у справі № 825/1000/18 (обставини вчиненого правопорушення повинні бути підтверджені належними доказами).
Щодо посилань відповідача 1 на акт службового розслідування як на підставу притягнення позивача до відповідальності, то такий не є юридичним рішенням індивідуальної дії — це лише документ, який фіксує обставини.
Таким чином, службовим розслідуванням не достеменно з`ясовано невиконання або неналежне виконання службових обов`язків ОСОБА_1 та чи вчиняв позивач порушення військової дисципліни, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступінь вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення. Крім того, в ході проведення службового розслідування позивача було у повній мірі позбавлено його прав, передбачених Порядком №608. Як наслідок, прийняті за висновками такого службового розслідування накази у оскаржуваній частині є протиправними та підлягають скасуванню. 
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. 
Верховний Суд України у складі колегії суддів Судової палати в адміністративних справах у своїй постанові від 16.09.2015 (справа №826/4418/14), з поміж іншого, зазначив, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити.
Підстави для відшкодування судового збору відсутні. 
Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2 наказу №23 командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2026 «Про результати службового розслідування».
Визнати протиправним та скасувати наказ № 6 начальника Північного квартирно-експлуатаційного управління Сил логістики Збройних Сил України (з основної діяльності) від 17.03.2026 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .
Відповідач: Північне квартирно - експлуатаційне управління, вул. Оборонців Чернігова,17, м. Чернігів,14038, код ЄДРПОУ 26642345. 
Повний текст рішення виготовлено 19 червня 2026 року.

Суддя І.І. Соломко