18.05.26
22-ц/812/922/26
Справа №490/6002/23
Провадження № 22-ц/812/922/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
18 травня 2026 року     м. Миколаїв
Миколаївськийапеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2026 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Чулуп О.С., дата складання повного рішення не зазначена, у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПГУ 13-Г» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4 про стягнення заборгованості зі сплати обов`язкових внесків та платежів на утримання будинку та прибудинкової території

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПГУ 13-Г» (далі-ОСББ «ПГУ 13-Г») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4 про стягнення заборгованості зі сплати обов`язкових внесків та платежів на утримання будинку та прибудинкової території.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Позивач є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_2 та відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Статуту забезпечує надання його мешканцям послуги по утриманню та обслуговуванню будинку.
Позивач вказує, що всупереч норм Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Статуту у відповідачів утворилась заборгованість по сплаті внесків за період з 01 червня 2020 року по 31 травня 2023 року, яка становить 10701,69 коп.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів вищевказану заборгованість та судові витрати.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2026 року позов задоволено.
Стягнуто в солідарному порядку з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4 заборгованість з обов`язкових внесків і платежів в розмірі 10701,69 грн, а також судовий збір в розмірі по 671 грн. з кожного.
Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначав, що відповідачі з червня 2020 року не виконують передбачений статутом об`єднання обов`язок по сплаті внеску на витрати з утримання багатоквартирного будинку, у зв`язку з чим у них утворилась заборгованість за період з 01 червня 2020 року по 31 травня 2023 року у розмірі 10701,69 грн., яка підлягає стягненню.
Будь-якого іншого розрахунку чи обґрунтованого заперечення проти зазначеного розрахунку відповідачами не надано.
В апеляційні скарзі відповідачі вважали рішення незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, та просили його скасувати, та ухвалити нове, яким в частині стягнення за період вимог з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2021 року закрити провадження у справі, а в частині стягнення за період вимог з 01 вересня 2021 року по 31 травня 2023 року повністю відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено строки розгляду справи.
Вказують, що у відзиві на позовну заяву, запереченнях та колективних поясненнях заявляли про неправомірність вимоги позивача щодо солідарного стягнення, посилаючись на статус майна як об`єкта спільної часткової власності та на відсутність договору, де б був встановлений солідарний обов`язок.
Попри наявність у матеріалах спірної справи витягу про право власності, в якому чітко визначені частки кожного співвласника у розмірі 1/4 кожний, суд дійшов помилкового висновку про солідарний характер стягнення і в порушення ст. 263- 265 ЦПК України не надав у спірному рішенні вмотивованої оцінки цим доводам та не зазначив мотивів їх відхилення.
Вважають, що оскільки закон про ОСББ та ЦК України не передбачають солідарного обов`язку з оплати боргу по внесках ОСББ для співвласників з визначеними частками, суд самовільно розширив межі відповідальності відповідачів, що є незаконним.
Вказують, що в спірній справі відсутні первинні документи (письмові докази), які є складовими детального розрахунку боргу: витяг з інвентаризаційної справи (де зазначається поверх квартири, її площа), витяг з реєстру нерухомості (де зазначається площа квартири), протоколи про затвердження розміру внесків за увесь період вимог: 2020, 2021, 2022, 2023р.р. та відповідні кошториси; первинні документи (письмові докази), які є складовою розрахунку боргу за відповідні роки вимог, баланс Об`єднання та щорічні звіти правління про використання коштів, яким ОСББ могло б підтвердити обґрунтованість бюджету витрат у 2020 - 2023 роках.
Зазначають, що ОСББ «ПГУ 13-Г» за весь період стягнення (2020-2023р.р.) не проводило аудит та не надало до суду щорічних звітів про виконання кошторисів, через що неможливо достеменно встановити розмір збитків/боргу; позивач не надав доказів зміни співвласниками в Статуті норми щодо порядку і строку затвердження загальними зборами розміру внесків. 
Відсутні посилання на такі зміни і в протоколі загальних зборів ОСББ «ПГУ 13-Г» за 2019 рік, а тому Протокол за 2019р. (в частині затвердження розміру внесків) втратив свою юридичну силу в січні 2020 року за законом і не потребує визнання (або невизнання) його недійсним в судовому порядку.
Правомірність нарахувань за період 01.06.2020р. по 31.08.2021р. з тими самими відповідачем, позивачем, предметом, підставами, обставинами за тою самою адресою знаходження майна вже була оцінена іншим судом не на користь ОСББ у справі №490/8514/21, про що відповідачі неодноразово письмово та усно наголошували у суді першої інстанції при розгляді спірного позову.
Судове рішення по справі № 490/8514/21 набрало законної сили 22.11.2022р. та позивачем в апеляційної інстанції не оскаржувалось.
Вважають, що додавання у вказаній справі інших співвідповідачів в період з 01.06.2020 по 31.08.2021- це лише процесуальна хитрість позивача, яка не змінює суті претензій. 
Наголошують, що такі дії позивача є зловживанням правом, вводять суд в оману та затягують судовий процес.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК, обставини щодо відсутності боргу за період з 01.06.2020р. по 31.08.2021р. є преюдиційними (встановленими) і не підлягають повторному доведенню.
Крім того, позивачем грубо порушені процедура та порядок звернення до суду. Так, у спірній справі відсутні докази вирішення спору у позасудовому порядку відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .
Вважають, що ОСББ зобов`язане надіслати окрему претензію кожному із чотирьох співвласників, так як кожен з них відповідає лише за свою 1/4 частину боргу, а не за весь борг квартири (ст. 360 Цивільного кодексу України).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСББ «ПГУ 13-Г»просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПГУ-13Г» ( далі – ОСББ «ПГУ-13Г» було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28 грудня 2018 року ( т.1 а.с.20,21-25).
Установчими зборами ОСББ, протокол №1 від 15 грудня 2018 року було затверджено Статут ОСББ «ПГУ-13Г».
Відповідно до протоколу №1 загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПГУ 13-Г» від 26 січня 2019 року обрано самостійну форму управління багатоквартирним будинком ОСББ «ПГУ 13-Г», розташованого за адресою: м. Миколаїв, проспект Героїв України, 13-Г, затверджено річний кошторис ОСББ «ПГУ 13-Г», вирішено встановити суми внесків на управління та утримання багатоквартирного будинку ОСББ «ПГУ 13-Г», розташованого за адресою: м. Миколаїв, проспект Героїв України, 13-Г на 2019 рік у розмірі 4,23 грн. для перших поверхів та 4,99 грн. для других-десятих поверхів.
Відповідно до наказу голови правління ОСБ «ПГУ 13-Г» № 1 від 12 лютого 2019 року ОСОБА_5 вступила на посаду голови правління ОСББ з 12 лютого 2019 року.
ОСББ «ПГУ 13-Г» є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_2 та відповідно до Статут забезпечує надання мешканцям послуги по утриманню та обслуговуванню будинку.
Згідно пункту 14 Розділу ІІІ Статуту ОСББ «ПГУ 13-Г» до компетенції правління належать зокрема і здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно із законодавством.
Пунктом 2 Розділу IV Статуту ОСББ «ПГУ 13-Г» передбачено, що сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання є обов`язковою для всіх співвласників. Частка співвласників у загальному обсязі внесків і платежів на утримання реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційна до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.
Згідно пункту 2 Розділу V Статуту ОСББ «ПГУ 13-Г» співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі»( т.1 а.с.8-19, 26-28,29,30).
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 12 березня 2007 року на праві спільної часткової власності, кожному по частці, належить квартира АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.31)
Із картки до рахунку № 361 вбачається, що заборгованість власників квартири АДРЕСА_1 по сплаті коштів за управління та утримання будинку і прибудинкової території за період з 01 червня 2020 року по 31 травня 2023 року становить 10701,69 грн ( т.1 а.с.32-37).
ОСОБА_7 направлялись претензійні повідомлення від 11 квітня 2023 року, від 26 квітня 2023 року, від 10 травня 2023 року про необхідність сплати заборгованості по оплаті внесків на управління (утримання) ОСББ «ПГУ 13-Г»( т.1 а.с.41-46).
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2022 року по справі № 490/8514/21 у задоволенні позову ОСББ «ПГУ- 13Г» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на утримання будинку та прибудинкової території відмовлено. З поданого рішення вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги за період з 30 квітня 2019 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 4093,81 грн( т.1 а.с.94-96).
Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання від 30 квітня 2025 року ( т.1 а.с.223) ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_9 з 30 березня 2004 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених вимог.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги»(в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).
Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.
Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб
Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Відповідно до пункту 1 частини1 статті 5 цього до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
За приписами частини 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно до частини 2 статті 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. 
Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила).
Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Із аналізу вищевказаного в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території.
Витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна.
Обов`язок відповідача з утримання належного йому майна виникає незалежно від обставин звернення до нього позивача з пропозиціями щодо оплати зазначених послуг чи укладення договору.
Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Частиною 1статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року
№ 2866-III ( далі – Закон №2866-ІІІ), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Згідно статті 4 Закону № 2866-III, об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Статтею 10 Закону № 2866-III України передбачено, що вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків та платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку.
Згідно з частиною 6 статті 13 Закону № 2866-III у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону № 2866-III співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням.
За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року
№ 417- ІІІ( далі - Закон №417-11), співвласник, зокрема, зобов`язаний: виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. 
Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника (частина друга статті 7 Закону № 417-VIII).
За змістом статті 10 Закону № 2866-III саме до компетенції правління відноситься: здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості та укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням.
Так, законодавством встановлено обов`язок щомісячно здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги.
Таким чином, послуга з утримання житлового будинку, яку надає ОСББ "ПГУ-13Г", є житлово-комунальною послугою та підлягає оплаті щомісячно та у встановленому розмірі.
Згідно із висновками, які викладені у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 3-945гс15, особа, яка є співвласником будинку, в якому створено ОСББ, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділене правом у разі нездійснення таких дій цією особою звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. Законом, іншими законодавчими актами не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування внесків і платежів, визначених загальними зборами ОСББ. Верховний Суд в своїх постановах притримується такої ж позиції, зокрема, вона була підтримана Верховним Судом в постанові від 14 липня 2020 року в справі № 466/8748/16-ц. 
Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року по справі №910/1395/19 вказав, що за Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" на члена ОСББ, покладено обов`язок виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів ОСББ, якими зокрема є загальні збори учасників та правління ОСББ, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.
Згідно з статті 360 ЦК України, співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України.
Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).
Слід зазначити, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.
Встановлені судом обставини та досліджені докази свідчать про те, що порядок користування між співвласниками належною їм квартирою не встановлювався, а також між сторонами у цій справі не укладено договору про участь у витратах на оплату житлово-комунальних послуг.
Вирішити питання про розподіл особових рахунків, як це передбачено чинним законодавством, можливо лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка має намір оформити особовий рахунок на своє ім`я, та визначення площі приміщень, що перебувають у спільному користуванні цих осіб.
Апелянти не надали доказів про здійснення розподілу особового рахунку по квартирі АДРЕСА_1 , а також що вони звертався з цього питання до позивача та їм не було відмовлено у розподілі особового рахунку. За такого аргументи апеляційної скарги про стягнення заборгованості відповідно до частки у праві власності не заслуговують на увагу.
Встановивши, що відповідачі є споживачами послуг з управління будинком по квартирі АДРЕСА_1 , оплату яких останні не здійснюють, що призвело до утворення заборгованості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій у розмірі 10701.69 грн в солідарному порядку. 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення заявлених вимог.
Доводів на спростування правильності розміру нарахованої позивачем заборгованості відповідачами не наведено, іншого варіанту розрахунку заборгованості до суду не представлено. 
Відповідачами не подано суду доказів того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості та застосовані ним тарифи проведено неправильно, не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження ненадання чи неналежного надання позивачем послуг за спірний період, також не надано доказів сплати ними обов`язкових внесків та платежів за наданні послуги ОСББ. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що позивач повинен був направити кожному співвласнику претензію або будь-які пропозиції стосовного досудового вирішення спору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обов`язок відповідачів з утримання належного йому майна та сплати наданих послуг виникає незалежно від обставин звернення до них позивача з пропозиціями щодо оплати зазначених послуг. 
Разом з цим, стягуючи заборгованість за період з 01 червня 2020 року по 31 травня 2023 року з ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував таке.
Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається позивачем пред`явлені вимоги про стягнення заборгованості з оплати за надані житлово-комунальні послуги до всіх співвласників об`єкта нерухомого майна - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за період з 01 червня 2020 року по 31 травня 2023 року.
Між тим, як вбачається із матеріалів справи у жовтні 2021 року позивач звертався до суду з позовом до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 4093 грн.81 коп. за період з 30 квітня 2019 року по 31 серпня 2021 року. 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2022 року у справі № 490/8514/21 у задоволенні позову відмовлено. Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені позову за недоведеністю обставин неналежного виконання чи невиконання вказаним відповідачем обов`язків про сплату коштів по утриманню будинку за період з 30 квітня 2019 року по 31 серпня 2021 року. Разом з тим інші відповідачі-співвласники не були учасниками тієї справи. Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та набуло чинності 22 листопада 2022 року. 
Зазначення ОСББ «ПГУ-13Г» у позовній заяві у цій справи про формування заборгованості не свідчить про нетотожність позовних вимог зі справою 490/8514/21 за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2021 року, адже зі змісту розрахунку заборгованості, який долучено разом із позовом у справі, що переглядається, вбачається, що заборгованість нарахована з 01 червня 2020 року по 31 травня 2023 року, який включає в себе період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2021 року, тобто частково за той самий період, що і в іншій цивільній справі №490/8514/21, яким у задоволені вимог до ОСОБА_1 відмовлено.
Тому такі обставини в силу частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у справі, яка переглядається щодо відповідача ОСОБА_10 . 
За положеннями частини першої статті 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Виходячи з викладеного, детально дослідивши матеріали цієї цивільної справи та судове рішення у справі №490/8514/21; встановивши, що на час звернення у червні 2023 року до суду з позовом у цій справі було наявне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2022 року у цивільній справі №490/8514/21, яке набрало законної сили 22 листопада 2022 року, ухвалено з приводу спору між позивачем та ОСОБА_11 про той самий предмет і з тих самих підстав, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі за позовом ОСББ «ПГУ№13Г» до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості зі сплати обов`язкових внесків та платежів за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2021 року. 
На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, належним чином не перевірив позов у цій справі на тотожність з іншим позовом у справі №490/8514/21, тому оскаржуване рішення в частині задоволених вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати обов`язкових внесків та платежів за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2021 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.
Проте таке не позбавляє можливості позивача вимагати стягнення заборгованості за вказаний період із інших відповідачів. За такого підлягає стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість зі сплати обов`язкових внесків та платежів за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 4487 грн.58 коп.,а з 01 вересня 2021 року по 31 травня 2023 року в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у розмірі 6214 грн.11 коп.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2026 року слід змінити, стягнувши в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість зі сплати обов`язкових внесків та платежів за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 4487 грн.58 коп., з 01 вересня 2021 року по 31 травня 2023 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 6214 грн.11 коп.
Колегія суддів наголошує на тому, що закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, тобто такі рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлене інше.
Відповідачами у встановленому порядку рішення загальних зборів не оскаржувалися, недійсними судом не визнавались, а тому є обов`язковими до виконання.
Незгода відповідачів з діяльністю ОСББ не звільняє їх від обов`язку як членів ОСББ сплачувати обов`язкові внески та платежів по утриманню будинку.
Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновку суду щодо обґрунтованості вимог про стягнення заборгованості за надані послуги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги відповідачів, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2684 грн підлягає стягненню з відповідачів: з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 671 грн з кожного, а з ОСОБА_1 389 грн.18 коп.(6214.16*100%:10701,69=58%)
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 42%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 422 грн.73 коп. підлягає стягненню з ОСББ"ПГУ-13Г" на її користь. Шляхом взаємозаліку зазначених сум, з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 33 грн. 55 коп. ( 422.73-389.18).
Приймаючи до уваги результат вирішення справи, колегія суддів вважає необхідним судові витрати у вигляді сплати судового збору за подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 покласти на відповідачів. 
Згідно з частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення у цій справі, є дата складення повного судового рішення - 18 травня 2026 року.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2026 року в частині вирішення вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПГУ-13Г» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати обов`язкових внесків та платежів за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2021 року скасувати та закрити провадження у справі у цій частині.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2026 року змінити.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПГУ-13Г» заборгованість зі сплати обов`язкових внесків та платежів за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 4487 грн.58 коп.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПГУ-13Г» заборгованість зі сплати обов`язкових внесків та платежів за період з 01 вересня 2021 року по 31 травня 2023 року у розмірі 6214 грн.11 коп.
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судових витрат у суді першої інстанції залишити без змін. 
Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПГУ-13Г» на користь ОСОБА_1 33 грн.55 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий        Ж.М. Яворська

Судді         Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено18 травня 2026 року.