Справа № 159/1988/26
Провадження № 2/159/1736/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», від імені якого діє представник Такаченко Юлія Олегівна , до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі – ТОВ «1 Безпечне агентство» або позивач або кредитор або товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_2 або відповідачка або позичальник або боржник) про стягнення заборгованості за договором позики №45772456 від 24.10.2025 у розмірі 18840,00 грн (далі – кредитний договір).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір №45772456 від 24.10.2025 за якими на умовах строковості, платності та повернення відповідачу було надано кошти в кредит у розмірі 6000,00 грн на строк 14 днів, з процентною ставкою 0,250 % протягом строку дії договору та 4% в день за понадстрокове користування позикою Відповідач свої обов`язки за вказаними кредитними договорами не виконав, у наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 18840,00 грн, з яких 6000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 210,00 грн заборгованості за процентами, 630,00 грн заборгованості за комісією, 12000,00 заборгованоісті за неустойкою.
Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.
Також позивач просив стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати. 
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяв не скористався.

Ухвалою від 06.04.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, формування та зберігання справи вирішив здійснювати у змішаній формі, задовольнив клопотання позивача та витребував у АТ КБ «Приват Банк» інформацію.
08.05.2026 до суду надійшла від АТ КБ «Приват Банк» витребувана судом інформація.
До суду повернулося поштове відправлення R067150039751, надіслане на адресу місця реєстрації відповідача, яким останній повідомлявся про розгляд справи у Ковельському міськрайонному суді з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про час, місце і дату судового розгляду.
Про розгляд справи судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивач та відповідач повідомлені у спосіб передбачений Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).
Позивач та відповідач не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи суд встановив такі обставини.
24.10.2025 між кредитором та позичальником укладено Договір надання коштів у кредит № 45772456. За умовами кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 6000,00 грн (п. 2.2.1). Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою і становить 0,250 % за кожен день користування (п. 2.2.3).
За понадстрокове користування кредитом (у разі прострочення) застосовується збільшена процентна ставка (пеня/проценти за понадстрокове користування) у розмірі 4,00 % на день від залишкової суми (п. 2.2.4, п. 10.7.1, 10.7.2). 
Кредит надається строком на 14 днів (п. 2.2.2). Дата повернення кредиту визначена як 06.11.2025 (п. 2.2.4). 
Строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) за ініціативою позичальника шляхом укладення додаткової угоди із застосуванням одноразового ідентифікатора (п. 7.1). Умовою продовження є сплата позичальником відповідного платежу за продовження, який залежить від суми кредиту, процентної ставки та кількості днів пролонгації (п. 7.2).
Договором передбачена комісія за надання кредиту в розмірі 10,50 % від суми наданого кредиту, що в грошовому виразі становить 630,00 грн (п. 2.2.4). Комісія нараховується в день надання кредиту та підлягає сплаті позичальником в останній день користування кредитом, тобто 06.11.2025 (п. 6.2).
Договором визначена чітка черговість погашення заборгованості: першочергово погашається неустойка (пеня) та прострочені проценти, у другу чергу – прострочена сума кредиту, комісія та прострочені проценти за користування, у третю чергу – поточні проценти, комісія та сума кредиту (п. 6.7, 6.8).
За порушення умов договору (невиконання зобов`язань) кредитор має право нараховувати штрафні санкції у вигляді пені (або процентів за понадстрокове користування) в розмірі 4,00 % за кожен день прострочення (п. 2.2.4, 10.7.1, 10.7.2). Також передбачено, що за порушення строків надання кредиту з боку кредитора, позичальник має право стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу (п. 10.5).
В умовах договору прямо передбачено право кредитора у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань передати свої права (відступити право вимоги) за договором третім особам без додаткової згоди позичальника (п. 11.1.10).
У реквізитах кредитного договору заповнено паспортні дані, РНОКПП, адресу реєстрації та поштову адресу, номер телефону, адресу електронної пошти позичальника, а також зазначено номер електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 . Договір укладено в електронній формі. Позичальник підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором "04408", а кредитор підписав електронним підписом "84628" та наклав кваліфікований електронний підпис з електронною позначкою часу (24.10.2025 17:14).

Невід`ємним додатком до кредитного договору є Додаток № 1 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки». Істотними умовами цього додатка є встановлений графік платежів (загальна вартість кредиту становить 6840,00 грн), розрахована орієнтовна реальна річна процентна ставка (3860,16 %) та сума загальних витрат (840,00 грн). Додаток містить підписи обох сторін: ідентифікатор позичальника "04408", кредитора – "84628".

Довідкою ТОВ «Європейська платіжна система» від 16.02.2026 та платіжною інструкцією № bac73504-95a9-4982-a1b0-e46a0d1474ab від 24.10.2025 підтверджується перерахування 24.10.2025 коштів в розмірі 6000,00 грн отримувачем яких є відповідач, на електронний платіжний засіб - НОМЕР_1 .
Відповіддю АТ КБ «Приват Банк» підтверджується, що банківська картка НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 , а банківською випискою по вказаній карті підтверджується зарахування на банківський рахунок 24.10.2025 коштів в розмірі 6000,00 грн.

У розрахунку заборгованості, сформованому станом на 26.02.2026, кредитор зазначив, що 24.10.2025 позичальнику видано кредитні кошти в розмірі 6000,00 грн та в цей же день нараховано комісію в розмірі 630,00 грн. За період користування з 24.10.2025 по 06.11.2025 позичальнику щоденно нараховувались проценти в розмірі 15,00 грн (всього нараховано 210,00 грн). З 07.11.2025 розпочалось щоденне нарахування пені в розмірі 240,00 грн. Заборгованість станом на 26.02.2026 складає 18840,00 грн, з яких: 6000,00 грн – тіло кредиту, 210,00 грн – проценти, 12000,00 грн – пеня, 630,00 грн – комісія. 
Відповідно до розрахунку, позичальник жодних сплат не здійснював.
Відповідно до таблиці, нарахування пені припинилося 26.12.2025 (остання зафіксована дата нарахування суми 240,00 грн).

Випискою з ЄДР та Витягом із Днржавного реєстру фінансових установ підтверджується, що позивач є фінансовою установою та здійснює діяльність у виді інших видів кредитування (квед 64.92).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. 
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір №45772456 від 24.10.2025 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «04408», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договорами зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Довідкою ТОВ «Європейська платіжна система» від 16.02.2026 та платіжною інструкцією № bac73504-95a9-4982-a1b0-e46a0d1474ab від 24.10.2025 підтверджується перерахування 24.10.2025 коштів в розмірі 6000,00 грн отримувачем яких є відповідач, на електронний платіжний засіб - НОМЕР_1 .
Відповіддю АТ КБ «Приват Банк» підтверджується, що банківська картка НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 , а банківською випискою по вказаній карті підтверджується зарахування на банківський рахунок 24.10.2025 коштів в розмірі 6000,00 грн.
Відповідач не навів контррозрахунку заборгованості, не надав доказів повернення ним тіла кредиту.
Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми позики за кредитним договором у розмірі 6000,00 грн, є підставною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до п. 2.2.3 процентна ставка складає 0,250% на день. Строк кредитування – 14 днів (п. 2.2.2).
А тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1048 ЦК України у відповідача виник обов`язок сплачувати проценти за користування кредитом лише у продовж 14 днів.
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплачував процентиза кредитним договором.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, шо вимога позивача по стягнення з відповідача заборгованості за процентами за кредитним договором є підставною в частині 210,00 грн (6000,00 грн тіла * 0,250% * 14 днів) за період з 24.10.2025 по 06.11.2025.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Договором передбачена комісія за видачу кредиту в розмірі 630,00 грн (10,50%), яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату його видачі (п. 2.2.4). 
Доказів того, що відповідач сплатив комісію у матеріалах справи відсутні.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 зазначеного Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом визначаються як витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. 
Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 
Аналогічна норма закріплена у Додатку 1 до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49. 
Цим нормативно-правовим актом передбачено, що загальні витрати за споживчим кредитом включають витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Виходячи з системного аналізу вказаних норм, чинне законодавство наділяє кредитодавця правом вимагати від позичальника сплати комісії при видачі кредиту, однак встановлює для цього чіткі умови: така комісія повинна бути платою за реальне надання додаткових та/або супутніх послуг банку, пов`язаних з отриманням чи обслуговуванням кредиту. 
Відтак, кредитодавець зобов`язаний фактично вчинити певні дії на користь споживача (оцінка майна, нотаріальні послуги, провести оцінку платоспроможності позичальника, здійснивши запити щодо його майнового стану чи наявності боргових зобов`язань тощо), за які стягується така плата, та вказати їх у договорі. 
Як встановив суд під час розгляду справи, укладений між сторонами кредитний договір містить умову щодо сплати позичальником одноразової комісії за видачу кредиту. При цьому суд звертає увагу на те, що ані у тексті самого кредитного договору, ані у правилах про кредитування жодним чином не описано, які саме дії (додаткові чи супутні послуги) будуть вчинені або вже вчинені на користь позичальника в обмін на сплату вказаної суми. 
Крім того, під час судового розгляду кредитодавець не надав жодних доказів того, що він фактично вчинив якісь дії чи надав супутні послуги, за які має бути сплачена зазначена комісія.
Частина 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» імперативно визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. 
Відповідно до частини 2 статті 18 цього ж Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що нарахування позичальнику комісії не відповідає вимогам чинного законодавства, та обмежує права споживача порівняно з правами, встановленими ЗУ «Про споживче кредитування» (ч. 2 ст. 8), відтак, відповідно до ч. 5 ст. 12 цього Закону, така умова кредитного договору є нікчемною, а тому вимога про стягнення з відповідача комісії в розмірі 630,00 грн є безпідставною. 

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
За порушення умов договору (невиконання зобов`язань) кредитор має право нараховувати штрафні санкції у вигляді пені (або процентів за понадстрокове користування) в розмірі 4,00 % за кожен день прострочення (п. 2.2.4, 10.7.1, 10.7.2). Також передбачено, що за порушення строків надання кредиту з боку кредитора, позичальник має право стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу (п. 10.5).
Як вище встановив суд, позичальник умов кредитного договору не виконав основну суму боргу та нараховані проценти за кредитним договором не сплатив.
Позивач нарахував позичальнику пеню в розмірі 12000,00 грн за період з 07.11.2025 по 26.02.2026.
Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб, до 05.11.2025.
Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан.
Відтак, за період дії кредитного договору до позичальника не могли бути застосовані штрафні санкції та положення ст. 625 ЦК України.
На підставі викладеного, суд вважає що вимоги про стягнення неустойки в розмірі 12000,00 грн є безпідставними.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, не виконуючи грошові зобов`язання за кредитним договором відповідач порушив права позивача, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 6210,00 грн з яких: 6000,00 грн заборгованості по тілу кредиту та 210,00 грн заборгованості по процентах за період з 24.10.2025 по 06.11.2025; у стягненні 630,00 грн комісії та 12000,00 грн неустойки необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд частково задовольнив позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 877,53 грн (32,96% від 2662,40 грн).
Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість за договором позики № 45772456 від 24.10.2025 у розмірі 6210,00 грн, з яких:
-6000,00 грн заборгованості по тілу кредиту;
-210,00 грн заборгованості по процентах за період з 24.10.2025 по 06.11.2025.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у стягненні з ОСОБА_1 630,00 грн комісії та 12000,00 грн неустойки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» судовий збір у сумі 877,53 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (08205, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33; ЄДРПОУ 39861924);
Відповідача – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );
Повне судове рішення складене 17.06.2026.

Суддя          Р.Я. Смалюх