Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 936/1701/25 
Провадження № 2/936/35/2026

02.06.2026     селище Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області у складі
головуючої судді: Сухої Н.І.
за участю секретаря судового засідання: Притуп К.І.,
позивача ОСОБА_1 
представника позивача: ОСОБА_2 
відповідача: ОСОБА_3 
третьої особи: ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Воловець у загальному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_5 , треті особи: Державна служба фінансового моніторингу; приватний нотаріус Маньо О.Ф. про визнання недійсним договорів відчуження нерухомого майна та витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції сторін
представник позивача ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною заявою ОСОБА_1 (з врахуванням уточненої позовної заяви) до ОСОБА_3 , треті особи: Державна служба фінансового моніторингу; приватний нотаріус Маньо О.Ф. про 
- визнання недійсним попереднього договору від 18.07.2024, укладеного сторонами, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Маньо О.Ф. щодо оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0.0618 га, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032; 
- визнання недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.11.2024, укладеного сторонами, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Маньо О.Ф. відносно житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0.0618 га, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032;
- витребувати у відповідача житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0.0618 га, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032. 
В обґрунтування заявленого позову позивач покликається на те, що позивачу на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Нижньоворітською сільською радою Воловецького району 08.09.2010, належав житловий будинок, який є предметом цього позову. Право власності на житловий будинок було зареєстроване державним виробничим підприємством БТІ по Воловецькому району в Ресстрі прав власності на нерухоме майно 08.09.2010 , реєстраційний номер об`єкта: 31444279. 
Також, позивачу належала, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 054372, виданого Відділом Держкомзему у Воловецькому районі Закарпатській області 27.12.2010, земельна ділянка кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032.
18.07.2024 позивач та відповідач уклали попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Маньо О.Ф.
Згідно договору сторони зобов`язались в майбутньому (але не пізніше 20.10.2025) включно укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0618 га, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032, на якій розташований житловий будинок, (далі - "Основний договір"), на умовах і в порядку, визначених цим договором, за яким Сторона 1 (позивач) буде продавцем, Сторона 2 (відповідач) покупцем вищезазначеного нерухомого майна.
За домовленістю сторін, продаж житлового будинку та земельної ділянки, зазначених у цьому договорі, мало бути здійснено за ціною 1 347 000,00 грн (один мільйон, триста сорок сім тисяч) гривень, що було еквівалентно сумі 30 000,00 (тридцять тисяч) євро.
Позивач зазначає, що при укладанні попереднього договору від 18.07.2024 сторонам приватним нотаріусом Маньо О.Ф. не було попередньо роз`яснено відповідні норми Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29.12. 2017 № 148 (п. 7, ч. 2), а саме: що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50000 гривень включно. Платежі на суму, яка перевищує 50000 грн, здійснюються шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті).
27.11.2024 сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Маньо О.Ф.
Згідно цього договору від 27.11.2024 позивач продавець передав у власність відповідачу покупцеві: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав: 1717145321215, та земельну ділянку площею 0,0618 га у межах згідно з планом, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований цей житловий будинок (у документах, які посвідчують права власності на житловий будинок та земельну ділянку, зазначена колишня, до його ліквідації, назва району, «Воловецький»), а покупець прийняв вказані вище житловий будинок і земельну ділянку, та сплатив за них обумовлену у договорі грошову суму.
Згідно з п. 2.2. договору від 27.11.2024 ринкова вартість земельної ділянки, яка продається за цим договором, згідно Висновку оцінювача ФОП ОСОБА_6 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МК 00614 від 23.05.2009) з експертної грошової оцінки про ринкову вартість земельної ділянки (унікальний реєстраційний номер звіту про оцінку в єдиній базі даних звітів про оцінку: 20- 20240707-0008046224), станом на дату оцінки - 07 липня 2024 року, становить /без ПДВ: 204 558,00 грн. 
Як зазначив позивач, за домовленістю сторін, продаж вказаного у цьому договорі житлового будинку та земельної ділянки вчиняється за ціною: 1 347 000,00 грн, у тому числі продаж житлового будинку вчинено за ціною: 1 142 000,00 грн, а продаж земельної ділянки вчиняється за ціною: 205 000,00 грн, з яких грошові кошти у сумі 673 500,00 грн покупець (відповідач) сплатила продавцю (позивачу) як аванс при укладенні Попереднього договору (бланки НТЕ 788974, НТЕ 788974), посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Маньо О.Ф. 18.07.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 800, а решту грошових коштів у сумі 673 500,00 грн покупець сплатила продавцю до підписання цього договору. 
Таким чином, вказані вище грошові кошти у сумі 1 347 000,00 грн покупець сплатила продавцю у повному обсязі. Своїми підписами на цьому договорі сторони підтвердили факт повного розрахунку покупця з продавцем. 
Згідно цього пункту договору нотаріусом попередньо було роз`яснено відповідні норми положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29.12. 2017 № 148 (п.7, ч.2), а саме: що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 гривень включно. Платежі на суму, яка перевищу 50 000 грн., здійснюються шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремі поточний рахунок у національній валюті).
Позивач стверджує, що відповідач не здійснював перерахування коштів на поточний рахунок позивача або на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті.
В теперішній час ця обставина є перешкодою у законному використанні коштів, що можуть бути отримані від продажу валютних цінностей на суму 30000 євро за спірними договорами тому що вони не знаходяться на поточному рахунку позивача і не отримані на поточний рахунок позивача у відповідності до вимог Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29.12. 2017 р. № 148 (п.7, ч.2).
Отже, позивач стверджує, що належним чином у відповідності до умов чинного законодавства України відповідачка не розрахувалась з позивачем за спірними договорами.
На думку позивача, попередній договір від 18.07.2024, а також договір купівлі продажу 27.11.2024, що укладені сторонами, та посвідчені приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Маньо О.Ф. стосовно житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав: 1717145321215, та земельної ділянки площею 0.0618 га у межах згідно з планом, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , мають бути визнані судом недійсними, а вищевказане нерухоме майно має бути витребуване у відповідача.
Також позивач просить стягнути із відповідача витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн.

09.02.2026 представником відповідача подано письмові пояснення, у яких просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі, вважає позовні вимоги безпідставними, надуманими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Представник відповідача зазначає, що сторони уклали попередній договір від 18.07.2024 та основний договір купівлі-продажу від 27.11.2024, погодивши всі істотні умови, що відповідає принципу свободи договору (ст. 6, 627, 628, 655 ЦК України). На виконання цих угод покупцем ОСОБА_3 було повністю сплачено обумовлену суму в розмірі 1 347 000 грн двома траншами по 673 500 грн, що на момент розрахунку було еквівалентом 30 000 євро. Факт отримання цих коштів позивач особисто підтвердив своїм підписом у договорі та про що зазначено у тексті позовної заяви, що свідчить про повне виконання обов`язку покупця щодо оплати товару.
Також, представник відповідача зазначає, що твердження позивача про те, що нотаріус не роз`яснила норми Положення НБУ № 148 від 29.12.2017 щодо обмеження готівкових розрахунків (ліміт 50 000 грн), є припущеннями позивача, оскільки п. 2 укладеного договору купівлі-продажу підписаний обома сторонами, містить чітке застереження про те, що нотаріус попередньо роз`яснила сторонам вказані норми НБУ та порядок безготівкових переказів, оспорювані договори укладено у належній письмовій формі та нотаріально посвідчено з дотриманням вимог ст. 203, 209, 635, 657 ЦК України. Чинне законодавство України не передбачає такої підстави для визнання цивільно-правового правочину недійсним, як порушення сторонами постанови Правління НБУ чи здійснення розрахунків готівкою в іноземній валюті, якщо сам факт передачі та отримання коштів за майно відбувся та волевиявлення сторін було вільним.
Окрім того на думку представника відповідача, вимога про витребування майна на підставі ст. 387 ЦК України є необґрунтованою, оскільки відповідач володіє житловим будинком та земельною ділянкою на законних підставах — за чинним договором купівлі-продажу. Відповідач не є «незаконним володільцем», а майно не вибувало з володіння позивача поза його волею, оскільки він сам відчужив його за договором. Жодних належних доказів створення перешкод для користування чи розпорядження майном матеріали справи не містять. 
Також, представник відповідача зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат відповідача на професійну правничу допомогу становить 27 000 грн, докази на підтвердження яких буде надано суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

09.02.2026 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Маньо О.Ф. через Електронний суд подано суду письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог, в яких проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.
Щодо виконання вимог чинного законодавства нотаріус зазначає, що діяла виключно в межах чинного на момент укладення угод Закону України від 06.12.2019 № № 361- IX «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Зокрема, нотаріус зазначила, що відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 10 цього Закону, на нотаріусів (як спеціально визначених суб`єктів) не поширюються обов`язки щодо реєстрації та звітування про порогові операції у загальному порядку, на які посилається позивач. Крім того, при посвідченні договору купівлі-продажу нотаріусом повністю дотримано вимоги пункту 4 Розділу VI Положення Мін`юсту № 3201/5 від 10.09.2021, а покупцем у п. 5.7 договору було письмово підтверджено легальність походження коштів.
Окрім того, нотаріус зазначає, що твердження позивача про те, що нотаріус не роз`яснила обмеження НБУ щодо готівкових розрахунків (Постанова Правління НБУ № 148), спростовуються пунктом 2.2 укладеного та скріпленого власноручними підписами сторін Договору купівлі-продажу від 27.11.2024, де сторони прямо підтвердили факт отримання такого роз`яснення від нотаріуса. Водночас чинне законодавство не покладає на нотаріуса обов`язку контролювати спосіб та форму фактичного проведення розрахунків між сторонами після або до посвідчення правочину.
Нотаріус, також, звернула увагу на те, що позивач у позовній заяві підтвердив фактичне отримання коштів у сумі 30 000 євро двома траншами та з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова від 08.09.2020 у справі № 916/667/18) зазначає, що порушення граничних сум готівкових розрахунків може потягнути фінансову чи адміністративну відповідальність, але не свідчить про відсутність розрахунків і не є підставою для визнання правочинів недійсними за статтями 203, 215 ЦК України. Жодних належних доказів існування інших передбачених законом підстав для недійсності договору позивачем не надано.
Отже, нотаріус вважає, що позовні матеріали не містять жодних законних та обґрунтованих підстав, підтверджених належними, достовірними та допустимими доказами, які б у свою чергу свідчили про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Державною службою фінансового моніторингу України на адресу суду надіслано клопотання №5823/8130-04 від 26.12.2025, в якому зазначила, що судове рішення у даній справі не вплине на права та обов`язки Держфінмоніторингу та просить розглянути справу №936/1701/25 без участі представника Держфінмоніторингу.
Заяви, клопотання учасників справи.
В судових засіданнях позивач та його представник просили позовну заяву задоволити, повністю підтримали підстави, викладені в позовній заяві (з врахуванням уточненої позовної заяви).
Відповідач ОСОБА_3 та її представник, третя особа – приватний нотаріус Маньо О.Ф. в судових засіданнях просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та повністю підтримали доводи викладені у поясненнях.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 10.12.2025 накладено заборону на відчуження нерухомого майна на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1717145321215 та на земельну ділянку площею 0,0618 га, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032, що належать ОСОБА_3 на праві власності. 
Ухвалою від 11.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначене на 30.12.2025, відкладено на 14.01.2026, 10.02.2026, 18.02.2026, 03.03.2026 та 20.032026.
20.03.2026 представник позивача подав уточнену позовну заяву, ухвалою від 24.03.2026 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну службу фінансового моніторингу та приватного нотаріуса Маньо Оксану Федорівну, яку протокольною ухвалою прийнято до розгляду, закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду на 16.04.2026, 29.04.2026, 21.05.2026 та 02.06.2026.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, зазначає таке.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що 18.07.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено попередній договір, зареєстрований у реєстрі за №800, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Маньо О.Ф. 
Згідно п.1 попереднього договору сторони зобов`язались в майбутньому (але не пізніше 20.10.2025 включно укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0618 га, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032, на якій розташований житловий будинок, на умовах і в порядку, визначених цим договором.
Відповідно до п.3 попереднього договору за домовленістю сторін, продаж житлового будинку та земельної ділянки, зазначених у договорі буде здійснено за ціною 1 347 000,00 грн (один мільйон, триста сорок сім тисяч) гривень, що еквівалентно сумі 30 000,00 (тридцять тисяч) євро.
Згідно п.4 попереднього договору до підписання цього договору, в рахунок оплати ціни продажу за Основним договором Сторона 2 ( ОСОБА_3 ) мала передати Стороні 1 ( ОСОБА_1 ), а Сторона 1 отримати від Сторони 2 аванс у розмірі 673 500,00 грн (шістсот сімдесят три тисячі, п`ятсот гривень), що еквівалентно сумі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) євро. У день розрахунків за Основним договором зазначена сума мала бути зарахована у належний з Сторони 2 платіж за Основним договором. Решту ціни продажу (остаточний розрахунок) у сумі 673 500,00 грн (шістсот сімдесят три тисячі, п`ятсот гривень), що еквівалентно сумі що еквівалентна сумі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) євро Сторона 2 (відповідач) мала сплатити Стороні 1 (позивачу) до дня підписання та нотаріального посвідчення Основного договору.
27.11.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за №1163 житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Маньо О.Ф.
Згідно п.1.1 цього договору позивач ОСОБА_1 (продавець) передає у власність відповідачу ОСОБА_3 (покупець) житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав: 1717145321215, та земельну ділянку площею 0,0618 га у межах згідно з планом, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований цей житловий будинок, а покупець прийняв вказані вище житловий будинок і земельну ділянку, та сплатив за них обумовлену у договорі грошову суму.
Згідно п. 2.1 договору від 27.11.2024 ринкова вартість житлового будинку, що продається за цим договором, згідно Висновку оцінювача ФОП ОСОБА_6 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ 5872 від 05.04.2008) про вартість майна (унікальний реєстраційний номер звіту про оцінку в єдиній базі даних звітів про оцінку: 11-20240704-0008038757) станом на дату оцінки - 04 липня 2024 рoкy, становить /без ПДВ/: 937 581,00 грн (дев`ятсот тридцять сім тисяч, п`ятсот вісімдесят одна гривня).
Згідно п. 2.2 договору від 27.11.2024 ринкова вартість земельної ділянки, яка продається за цим договором, згідно Висновку оцінювача ФОП ОСОБА_6 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МК 00614 від 23.05.2009) з експертної грошової оцінки про ринкову вартість земельної ділянки (унікальний реєстраційний номер звіту про оцінку в єдиній базі даних звітів про оцінку: 20- 20240707-0008046224), станом на дату оцінки - 07 липня 2024 року, становить /без ПДВ: 204 558,00 грн (двісті чотири тисячі, п`ятсот п`ятдесят вісім гривень).
Згідно цього договору від 27.11.2024 позивач (продавець) передав у власність відповідачу (покупцеві) житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав: 1717145321215, та земельну ділянку площею 0,0618 га у межах згідно з планом, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований цей житловий будинок (у документах, які посвідчують права власності на житловий будинок та земельну ділянку, зазначена колишня, до його ліквідації, назва району, «Воловецький»), а покупець прийняв вказані вище житловий будинок і земельну ділянку, та сплатив за них обумовлену у договорі грошову суму.
В ході розгляд справи встановлено та не заперечується сторонами, що за домовленістю сторін, продаж вказаного вище у договорі житлового будинку та земельної ділянки вчинено за ціною: 1 347 000,00 грн, у тому числі продаж житлового будинку вчинено за ціною: 1 142 000,00 грн, а продаж земельної ділянки вчинено за ціною: 205 000,00 грн, з яких грошові кошти у сумі 673 500,00 грн покупець (відповідач) сплатила продавцю (позивачу) як аванс при укладенні Попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Маньо О.Ф. 18.07.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 800, а решту грошових коштів у сумі 673 500,00 грн покупець сплатила продавцю до підписання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 27.11.2024 (п.2.2 договору купівлі-продажу від 27.11.2024). 
Відповідно до п.17 та п.18 попереднього договору попередній договір укладено за згодою дружини ОСОБА_1 – ОСОБА_7 та чоловіка ОСОБА_3 – ОСОБА_8 .
Відповідно до п.5.2 та п.5.5 договору купівлі-продажу від 27.11.2024 договір укладено за згодою дружини ОСОБА_1 – ОСОБА_7 та чоловіка ОСОБА_3 – ОСОБА_8 .
Справжність підпису ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на зазначених договорах засвідчено приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Маньо О.Ф. та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи.
Таким чином, вказані вище грошові кошти у сумі 1 347 000,00 грн покупець сплатила продавцю у повному обсязі. 
Відповідно до п. 2.2 договору купівлі-продажу своїми підписами на попередньому договорі від 18.07.2024 та договорі купівлі – продажу від 27.11.2024 сторони підтвердили факт повного розрахунку покупця з продавцем у зазначеній сумі. 
Також, згідно цього пункту договору купівлі-продажу від 27.11.2024 (п.2.2) сторони підтвердили, що їм нотаріусом попередньо було роз`яснено відповідні норми положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29.12. 2017 № 148 (п.7, ч.2), а саме: що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 гривень уключно. Платежі на суму, яка перевищу 50 000 грн, здійснюються шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремі поточний рахунок у національній валюті).
Позивач вважає, що попередній договір від 18.07.2024 та договір купівлі продажу 27.11.2024, що укладені сторонами та посвідчені приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Маньо О.Ф. стосовно житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав: 1717145321215, та земельної ділянки площею 0.0618 га у межах згідно з планом, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , мають бути визнані судом недійсними, а вищевказане нерухоме майно витребуване у відповідача, оскільки відповідачка не розрахувалась з позивачем за спірними договорами належним чином у відповідності до умов чинного законодавства України, а саме, у відповідності до вимог Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29.12. 2017 р. № 148 (п.7, ч.2).
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 757/508/20-ц (провадження № 61-19919св21) зазначено, що: «порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. […] Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення» (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)). 
Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.  Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.  Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст..203 ЦК України). 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу (ч.2,3 ст.209 ЦК України).
Відповідно до ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до ч.1 ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
Відповідно до ч. 1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
За своєю юридичною суттю попередній договір є організаційним правочином. Його мета не безпосередній перехід прав на майно, а фіксація взаємного обов`язку сторін укласти договір купівлі-продажу у майбутньому. Обов`язком сторін за таким договором є виключно вчинення дій, спрямованих на укладення основного договору.
 
Згідно з ч. 4 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. 
 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частини 1 та 2 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Тобто, правовідносини при здійсненні оплатної передачі нерухомого майна його власником за грошові кошти іншій особі, а також відповідні наслідки цих правовідносин виникають лише після укладення в письмовій формі договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч.3ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Щодо позовної вимоги про визнання недійсними попередньо договору від 18.07.2024 та договору купівлі-продажу від 27.11.2024 через порушення порядку готівкових розрахунків та законодавства про фінансовий моніторингу суд зазначає таке.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що оспорювані правочини (попередній договір від 18.07.2024 та договір купівлі-продажу від 27.11.2024) були вчинені з порушенням вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 29.12.2017 № 148, оскільки розрахунки здійснювалися готівкою в іноземній валюті (євро) та перевищували встановлений ліміт у 50 000 гривень. Також позивач посилається на порушення нотаріусом вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 №361-ІХ, зокрема: нескладання анкети клієнта, неповідомлення органів Держфінмоніторингу.
Суд вважає такі твердження безпідставними, з огляду на таке.
Як зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).
Як вбачається із матеріалів справи, уклавши основний договір купівлі-продажу від 27.11.2024 сторони повністю реалізували умови попереднього договору від 18.07.2024, відтак, зобов`язання за попереднім договором були виконані сторонами належним чином та припинилися фактом укладення основного договору. 
Оскільки попередній договір за своєю природою лише зобов`язував сторони укласти основну угоду у майбутньому, і цей обов`язок сторонами було добровільно та повністю виконано, укладенням договору купівлі-продажу від 27.11.2024, твердження позивача про недійсність попереднього договору з мотивів порядку розрахунків є неспроможними, оскільки попередній договір не є правовою підставою набуття права власності на майно, а є лише передумовою для укладення основного договору, а отже, передана відповідачем грошова сума є авансом у розмірі 673 500,00грн, а саме, визначена грошова сума (попередній платіж), яку покупець (відповідач) передав продавцю (позивачу) у рахунок майбутніх платежів за передане майно (яка включається до загальної ціни товару).
Також, суд зазначає, що договір купівлі-продажу від 27.11.2024 за своєю правовою природою є угодою про перехід права власності в обмін на грошові кошти (ст. 655 ЦК України). 
Відповідно до статті 1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.
Станом на 27.11.2024 (дата укладення договору купівлі-продажу) була чинною Постанова НБУ від 29.12.2017 №148, відповідно до якої було установлено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 50 000 грн. 
Оскільки сума розрахунку за спірним договором купівлі-продажу від 27.11.2024 перевищувала 50 000 грн, то з урахуванням положень Постанови № 148 розрахунки за цим договором мали відбуватися лише в безготівковій формі.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що розрахунки між позивачем та відповідачем у безготівковій формі не проводились.
Проте порушення встановленої законодавством граничної суми розрахунків може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків. Отже, ані встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі, ані наявність законодавчої заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не може вважатись підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались.
Окрім того, передача грошових коштів, обрання способу розрахунку (готівковий чи безготівковий) є стадією виконання укладеного договору, а не моментом його вчинення. Порушення правил проведення готівкових розрахунків чи імперативних лімітів НБУ свідчить про можливе порушення фінансового або адміністративного законодавства сторонами чи нотаріусом, проте не є підставою для визнання самого правочину недійсним у розумінні ст. 203, 215 ЦК України, оскільки не впливає на волевиявлення договірних сторін щодо відчуження та набуття майна.
Окрім того, права та обов`язки нотаріуса як суб`єкта первинного фінансового моніторингу, визначені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 №361-ІХ та належать до сфери публічно-правових відносин. Недотримання нотаріусом процедур ідентифікації клієнта чи ведення анкет тягне за собою відповідальність, передбачену публічним законодавством, та не є цивільно-правовою підставою для визнання договорів, укладених між приватними особами, недійсними.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач особисто підписав договір купівлі-продажу від 27.11.2024. Пунктом 2.2 договору сторони підтвердили факт повного розрахунку покупця з продавцем, що свідчить про вільне волевиявлення (ч. 3 ст. 203 ЦК України) та реальну спрямованість правочину на настання правових наслідків (ч. 5 ст. 203 ЦК України). Бажання позивача згодом легалізувати чи покласти на поточний рахунок отримані кошти є його особистим ризиком та не може нівелювати правомірність укладеного договору. Як уже зазначалось, договір купівлі-продажу від 27.11.2024 посвідчений нотаріально. 
Окрім того, судом встановлено, що відповідно до пункту 2.2 договору купівлі-продажу від 27.11.2024 сторони узгодили, що за домовленістю сторін, продаж вказаного у цьому договорі житлового будинку та земельної ділянки здійснено за ціною: 1 347 000,00 грн, у тому числі продаж житлового будинку вчинено за ціною: 1 142 000,00 грн, а продаж земельної ділянки вчиняється за ціною: 205 000,00 грн, з яких грошові кошти у сумі 673 500,00 грн покупець (відповідач) сплатила продавцю (позивачу) як аванс при укладенні Попереднього договору (бланки НТЕ 788974, НТЕ 788974), посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Маньо О.Ф. 18.07.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 800, а решту грошових коштів у сумі 673 500,00 грн покупець сплатила продавцю до підписання цього договору. 
Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунок між позивачем та відповідачем здійснено повністю та про те, що немає претензій до покупця щодо оплати з боку продавця. 
Суд вважає, що цей пункт договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання покупцями грошей, суму цих грошових коштів, в якій вони отримані продавцем, є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в частині першій статті 93 ЦПК України, а тому вони є доказом. Відповідно до ч.2 ст.93 ЦПК України є письмовим доказом.
Суд зазначає, що у пункті 2.2 спірного договору купівлі-продажу вказано на здійснення розрахунку саме до його підписання та звертає увагу на те, що договір купівлі-продажу є консенсуальним договором, тобто вважається укладеним з моменту досягнення угоди щодо усіх його істотних умов.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вислів у цій нормі «передає або зобов`язується передати», «приймає або зобов`язується прийняти» не означає, що договір купівлі-продажу може бути реальним або консенсуальним за вибором сторін, залежно від того, чи визначили сторони в договорі, що продавець передає майно, чи що він зобов`язується його передати. Натомість це означає, що договором може бути передбачено виконання зобов`язання, що виникає з договору купівлі-продажу, одночасно з укладенням договору або в майбутньому. Відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. Включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 916/667/18).
Щодо вимоги про витребування спірного майна (віндикації) у відповідача суд зазначає таке.
Позивачем заявлено вимогу про витребування спірного житлового будинку та земельної ділянки на підставі ст. 387 ЦК України.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним..
Позов про витребування майна (віндикаційний позов) - це вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності індивідуально визначеного майна, до особи, яка ним заволоділа, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України (такі висновки викладено в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15).
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач володіє спірним нерухомим майном на підставі чинного, нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27.11.2024, право власності на яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1717145321215 та на земельну ділянку площею 0,0618 га, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032, та судом не встановлено підстав для визнання такого договору недійсним, правова підстава володіння майном відповідачем є законною та чинною, отже, застосування віндикаційного способу захисту у цій справі є помилковим та безпідставним. За наявності чинного договору між сторонами відносини мають договірний характер, що повністю виключає можливість застосування віндикації.
Відповідно дл ч.1. ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Згідно з ч.ч.1-3 ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
 
У даній справі позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами наявність обгрунтованих підстав для визнання недійсними попереднього договору від 18.07.2024 та договору купівлі-продажу від 27.11.2024. 
 
Також, не зважаючи на те, що позивач поставив під сумнів отримання коштів за договором купівлі-продажу, ця обставина вступає в логічний конфлікт з підставами позову, які викладені у позовній заяві, в якій підтверджується повний розрахунок між позивачем та відповідачем на виконання умов договору купівлі-продажу від 27.11.2024. 
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх вимог, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Щодо судових витрат.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із проведенням експертизи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Так як у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати позивача покладаються на нього та йому не відшкодовуються, в частині судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, так як від сплати судового збору при зверненні до суду позивач був звільнений на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю II групи.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 141, 258, 259, 263,  267, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Державна служба фінансового моніторингу; приватний нотаріус Маньо О.Ф. про визнання недійсними договорів відчуження нерухомого майна та витребування майна, відмовити.
Зняти заборону, накладену ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 10.12.2025 у справі №936/1701/25 на відчуження нерухомого майна на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1717145321215 та на земельну ділянку площею 0,0618 га, кадастровий номер: 2121584201:01:006:0032, що належать ОСОБА_3 на праві власності. 
Судовий збір за даним позовом віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.06.2026.

Повне найменування сторін:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Представник позивача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача: ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;
Третя особа: Державна служба фінансового моніторингу України, адреса розташування: м. Київ, вул. Білоруська, 24.
Третя особа: приватний нотаріус Маньо Оксана Федорівна, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ;

Суддя Суха Н.І.