Справа № 314/5762/25
Провадження № 2-о/314/49/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 року  м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кіяшко В.О.,
секретар судового засідання Румянцева А.М.,
справа № 314/5762/25;
провадження № 2-о/314/49/2026;
учасники справи:
-заявник ОСОБА_1 ;
-заінтересована особа Вільнянський відділ ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа Вільнянський відділ ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

стислий виклад позицій заявника.
Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. 
Заявлені вимоги заявниця мотивувала тим, що вона ОСОБА_1 з 13 лютого 2021 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 13.02.2021 року.
У чоловіка є батько- ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Красноярськ Красноярського краю російської федерації.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер у м. Бердянськ Запорізької область, про що НОМЕР_2 Сімферопольським районним відділом РАЦС № 3 Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим складено актовий запис № 170239910003108888000, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 09.10.2023 року (мова свідоцтва оригінал-російська).
Чоловік заявниціє військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 . Відповідно до сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18.11.2024 № 1/Ф/9932 чоловік, головний сержант-командир 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 зник безвісті 11.11.2024 рокі під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини біля н.п. Новодарівка Пологівського району Запорізької області. Відповідно, він як член сім`ї померлого не може звернутись до суду із даною заявою.
Як вбачається з вищевикладеного, свекор заявниці ОСОБА_3 , помер на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з цим оригінали вищевказаних документів отримати неможливо.
Заявник у судове засідання не з`явилась. 
Зацікавлена особа – представник Вільнянського відділу ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не надав.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.03.2026 прийнято заяву та відкрито провадження у справі. Роз`яснено заінтересованій особі, право подати письмові заперечення проти заяви та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. 
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які заявниця посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини.
ОСОБА_1 з 13 лютого 2021 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 13.02.2021 року.
У чоловіка заявниці є батько- ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Красноярськ Красноярського краю російської федерації.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер у м. Бердянськ Запорізької область, про що НОМЕР_2 Сімферопольським районним відділом РАЦС № 3 Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим складено актовий запис № 170239910003108888000, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 09.10.2023 року (мова свідоцтва оригінал-російська).
Чоловік заявниці є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 . Відповідно до сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18.11.2024 № 1/Ф/9932 чоловік, головний сержант-командир 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 зник безвісті 11.11.2024 рокі під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини біля н.п. Новодарівка Пологівського району Запорізької області. Відповідно, він як член сім`ї померлого не може звернутись до суду із даною заявою.
Як вбачається з вищевикладеного, свекор заявниці ОСОБА_3 , помер на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з цим оригінали вищевказаних документів отримати неможливо.

Оцінка аргументів учасників справи.
Доводи заявника, викладені в заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Обраним заявником у даній справі способом захисту свого права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є встановлення юридичного факту.
Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року №545.
Відповідно до положень наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України).
Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Як зазначено у Листі Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22.04.2021 № 987/0/208-21, письмова відмова органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні відмови реєстрації фактів смерті та народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, при розгляді судом справ про встановлення таких фактів, не вимагається.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України).
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 ч.1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України (Закон України № 2102-ІХ від 24.02.2022), в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався і діє на цей час.
Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», (із змінами відповідно Наказу № 108 від 12 квітня 2024 року) територія м. Бердянськ, Запорізької області, де помер ОСОБА_3 , на даний час є тимчасово окупованою територією.
Статтею 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 в силу положень ст. 317 ЦПК України, є невісткою померлої особи та може звернутися до суду із даною заявою.
На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 , заявниця надала копію свідоцтва про смерть від 09.10.2023 року.
Оцінюючи надані на підтвердження факту смерті письмові докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.
Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав заявниці ОСОБА_1 , окрім судового, немає.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що надані на підтвердження факту смерті письмові докази, хоча і не є документами встановленої форми про смерть, водночас вважаються доказами, які достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, а саме в м. Бердянськ Запорізька область, оскільки судом не встановлено іншого.
Враховуючи досліджені докази, суд дійшов висновку про те, що за заявою  ОСОБА_1 для якої такий факт має юридичне значення, є всі підстави для встановлення факту смерті свекра ОСОБА_3 ,   ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Бердянськ, Запорізької області.

Судові витрати.
Судові витрати у справі складаються із судового збору, вони понесені та сплачені заявником і в силу ст. 141 ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 12, 81, 247, 258, 263- 265, 273, 294, 315, 317 ЦПК України, суд, -
вирішив:

заяву  ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України – задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, місце смерті: м. Бердянськ, Запорізька область, дата смерті – ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Копію судового рішення негайно видати учасникам справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.03.2026.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Вільнянський відділ ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), адреса: Запорізька область, Запорізький район, місто Вільнянськ, вулиця Зачиняєва, будинок 22, код ЄДРПОУ 26014620.

Суддя        Вікторія Олександрівна Кіяшко
04.03.2026