Дата документу 14.05.2026 
Справа № 334/6336/25
Провадження № 1-кп/334/318/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14 травня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі спеціального судового провадження в залі суду м.Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22025080000001008 від 03.07.2025 року за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с.Велика Тернівка Якимівського  району Запорізької області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є особою щодо якої, згідно ст. 480 КПК України передбачений особливий порядок кримінального провадження, раніше не судимої  
у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України 

ВСТАНОВИВ:
06 серпня 2025 року до Дніпровського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 22025080000001008 від 03.07.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст. 111-1 КК України.
Ухвалою суду від 20.01.2025 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст. 314-316 КПК України.
Ухвалою суду від 02 березня 2026 року у даному кримінальному провадженні призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта, і постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Формулювання обвинувачення за обвинувальним актом.
Громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється в тому, що у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 23.09.2022, ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території с. Новоданилівка Якимівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, де з 24.02.2022, та на час складання обвинувального акту, діє окупаційний режим держави-агресора Російської Федерації, діючи умисно, із власних корисливих мотивів, з метою підтримання та остаточного становлення окупаційної влади Російської федерації на тимчасово окупованій території Запорізької області, прийняла пропозицію невстановлених осіб із числа представників окупаційної влади, які брали участь в організації та проведенні незаконного референдуму на території Запорізької області та безпосередньо займалися створенням і формуванням складу дільничних виборчих комісій та добровільно зайняла посаду заступник (мовою оригіналу - «заместитель») однієї із місцевих незаконних виборчих комісій так званої дільничної виборчої комісії №292 (мовою оригіналу «участковой избирательной комиссии № 292»), розташованої за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Новоданилівка, вул. Зелена, буд. 44 А, з метою участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території громади за відповідну оплату.
В подальшому, протягом серпня-вересня 2022 року, ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території с. Новоданилівка Мелітопольського району Запорізької області, діючи умисно, за попередньою змовою з головою місцевого штабу референдуму та іншими невстановленими під час досудового розслідування особами із числа окупаційної адміністрації держави-агресора Російської Федерації, бажаючи проявити себе перед окупаційною адміністрацією держави-агресора Російської Федерації, всупереч Конституції України та Закону України «Про всеукраїнський референдум», з метою остаточного встановлення окупаційної влади Російської Федерації на тимчасово окупованій території Запорізької області, ОСОБА_5 здійснювала активні організаційні заходи направлені на проведення на тимчасово окупованій території с. Новоданилівка Мелітопольського району Запорізької області незаконного референдуму про входження Запорізької області до складу Російської Федерації, де, зокрема: розносила агітаційні листівки та газети, проводила розмови про необхідність голосування та робила попередній опитування щодо вибору у голосуванні, облаштувала вказану незаконну виборчу дільницю у приміщенні за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Новоданилівка, вул. Зелена, буд. 44 А, разом із іншими невстановленими співробітниками та членами незаконної комісії складала списки виборців, розподіляла бюлетені для проведення голосування.
Надалі, після виконання територіальними штабами всіх необхідних дій та запланованих організаційних заходів з підготовки та організації проведення вказаного референдуму, в порушення вимог Конституції України та ЗУ «Про всеукраїнський референдум» 20.09.2022 головою окупаційної адміністрації держави-агресора в Запорізькій області видано указ №356-у (мовою оригіналу) «О назначений референдуми Запорожской области о виходе Запорожской области из состава Украины и о вхождении Запорожской области в состав российской федерации на правах субъекта российской федерации», яким фактично призначено проведення на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконного референдуму про вихід Запорізької області із складу України та її входження до складу Російської Федерації, у період з 23 по 27 вересня 2022 року.
В подальшому, на виконання вказаного незаконного указу окупаційної адміністрації держави-агресора Російської Федерації, ОСОБА_5 в період 23-27 вересня 2022 року, перебуваючи на території с. Новоданилівка Мелітопольського району Запорізької області, діючи умисно, із власних корисливих мотивів, достовірно усвідомлюючи та передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з метою остаточного встановлення окупаційної влади Російської Федерації на тимчасово окупованій території Запорізької області, ОСОБА_5 взяла безпосередню участь в проведенні на території с. Новоданилівка незаконного референдуму щодо входження Запорізької області до складу Російської Федерації, особисто, будучи заступником (мовою оригіналу - «заместителем») однієї із місцевих незаконних виборчих комісій - т.зв. дільничої виборчої комісії №292 (мовою оригіналу «участковой избнрательной комиссии № 292»), розташованої за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Новоданилівка, вул. Зелена, буд. 44 А, за попередньою змовою із невстановленими під час досудового розслідування особами із числа місцевих мешканців, які приймали участь у проведенні референдуму, а також із числа гедставників окупаційної адміністрації держави-агресора Російської Федерації, з метою проведення голосування відвідувала місця проживання мешканців вказаного населеного пункту спонукаючи їх до голосування на незаконному референдумі, маючи при собі відповідну урну та бюлетені для голосування, здійснювала публічну агітацію щодо необхідного включення Запорізької області до складу російської федерації, та всіляко допомагала встановленню та розповсюдженню окупаційної влади держави-агресора Російської Федерації.
Дії  ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.2 ст.28, ч. 5 ст. 111-1 КК України як участь в організації та проведенні незаконних референдумів на тичмчасово окупованій території, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Позиції сторін та інших учасників судового провадження.
Прокурор у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримав у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченої зазначив, що подані письмові докази підтверджують протиправність злочинних дій ОСОБА_5 , а кваліфікація кримінального правопорушення є вірною для того, щоб довести винуватість ОСОБА_5 поза розумним сумнівом. Відтак, прокурор просив суд визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у виді 8 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади у державних органах, місцевого самоврядування на строк 15 років, з конфіскацією усього належного їй майна.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_4 , обґрунтовуючи неможливість ухвалення обвинувального вироку, зазначала на відсутність прямих доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 5 ст. 111-1 КК України. Просила суд виправдати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia)  ОСОБА_5 , яка показань суду не надавала та будь-яких клопотань від останньої до суду також не надходило.
Відповідно до ухвали суду від 02 березня 2026 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_5 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 яка, в свою чергу, повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед судом і захищати себе безпосередньо в суді, а так само свідчать про її наміри щодо ухилення від кримінальної відповідальності. В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Водночас, це кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою. 
Докази на підтвердження встановлених обставин та їх оцінка судом.
Відповідно до ст. ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 5 ст.111-1 КК України підтверджується наступними дослідженими та перевіреними під час судового слідства доказами, а саме:
-витягом з ЄРДР №22025080000001008 від 03.07.2025, що підтверджують факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.06.2025 року та фототаблицією до нього, де свідок ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_5 як особу, яка брала участь в організації та проведенні незаконних референдумів, активно проводила агітацію населення; 
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.06.2025 року та фототаблицією до нього, де свідок ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_5 як особу, яка брала участь в організації та проведенні незаконних референдумів, активно проводила агітацію населення; 
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.06.2025 року та фототаблицією до нього, де свідок ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка брала участь в організації та проведенні незаконних референдумів, активно проводила агітацію населення; 
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.06.2025 року та фототаблицією до нього, де свідок ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка брала участь в організації та проведенні незаконних референдумів, активно проводила агітацію населення; 
-протоколом огляду від 09.07.2025 року про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з електронних інформаційних систем№59/28/336т від 29.01.2023 року з додатками, де у файловому масиві «Жмурко Телеграмм 28012022» містиця електроний файл «Таблиця по виплатам Акимівська ТО», який містить службовий документ представників окупаційної влади, які приймали участь в організації та проведенні референдуму із зазначенням заробітної плати, де серед інших зазначена ОСОБА_5 , як заступник виборчої дільниці; 
-протоколом огляду від 31.03.2023 року телеграм каналу «Балицкий Евгений», де розміщений пост на день присвячений підготовці та проведення референдуму, де ОСОБА_5 зазначається як заступник виборчої дільниці по Якимівській громаді; 
-протоколом огляду від 30.07.2025 року, де з метою отримання документальних відомостей стосовно ОСОБА_5 зазначено, що відповідно до виписки з єдиного реєстру платників податків, затверджених наказом ФПС Росії, останній належить ідентифікаційний номер платника податків Росії 231538518967;
Крім досліджених в ході судового розгляду письмових доказів, винуватість ОСОБА_5 доведена показами допитаної у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що після повномасштабного вторгнення, головою Якимівської громади став племінник ОСОБА_5 . Тріфонов. При ньому, сама ОСОБА_5 абсолютно свідомо очолила підготовку до референдуму та проведення референдуму у с. Новоданилівка Мелітопольського району. Вона ходила по домівках односільчан, з озбройними особами. Деяких жителів села вони залякували, деких вмовляли, що голосувати треба за Росію. Розповідала односільчанам, що Росія прийшла назавжди, що так буде краще за усіх. А якщо не будете голосувати «як треба» то буде Вам «погано». У день голосування, так званого референдуму, ОСОБА_5 показувала наглядно де саме слід поставити відмітку у бюлютені; 
допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , який доводив, що ОСОБА_5 активно приймала у часть у підготовці до референдуму та безпосередньо у день референдуму ходила по домівкам та показувала де саме слід поставити «галочку». Її поведінка свідчила про її добровільну участь у референдумі. Усім вона розповідала як буде усім хорошо, якщо на референтумі переможе Росія;
допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який пояснював, що після повномаштабного вторгнення Росії, головою сільської Ради став племінник ОСОБА_5 , ОСОБА_11 . При ньому, вона стала заступником голови виборчої дільниці. Під час підготовки до референдуму, ОСОБА_5 разом з озбройними особами, ходила по домівках односільчан та розповідала як треба голосувати, щоб перемогла Росія. Вони психологічно чинили тиск на жителів села, які не могли постояти за себе. У день голосування, ОСОБА_5 особисто ходила з урною по домівках та показувала де саме слід поставити «галочку», щоб перемогла Росія;
допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_6 , яка пояснювала, що ОСОБА_5 абсолютно добровільно зайняла посаду у виборчій дільниці та проводила агітаційні заходи щодо перемоги Росії на референдумі. Спочатку, її агітація була вмовлянням, що коли прийде Росія, життя стане краще. Хто з односільчан її не слухав, тим погрожували катуванням та обіцяли «сладкую жизнь». 
Положеннями ст. 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Відповідно до змісту статті 92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна встановити об`єктивну істину та на неї покладається обов`язок доказування, доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
Колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Склад злочину це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільне небезпечне діяння, як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.
Об`єктивними ознаками злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними суб`єкт і суб`єктивна сторона.
Відсутність хоча б однієї з цих ознак, складу злочину не утворюють.
Відповідно до ч. 5 ст. 111-1 КК України колабораційна діяльність, добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, або добровільне обрання до таких органів, а також участь в організації та проведенні незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території або публічні заклики до проведення таких незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території -караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
При ухваленні вироку стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine заява №39598/03) від 21.10.2011, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom) від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» («Avsar v. Turkey»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Так, відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство.
Нормами Закону України «Про громадянство України» визначено підстави і порядок набуття та припинення громадянства України. Зокрема ст. 2 зазначеного Закону встановлено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: в Україні існує єдине громадянство та якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання.
Відповідно до ст. 17-20 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави.
При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде його громадянство, якщо вийде з громадянства України та не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.
Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України.
Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України, користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України.
Згідно із статтею 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України. 
Так,  ОСОБА_5 , є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 5 ст.111-1 КК України та залишається громадянкою України по теперішній час, незалежно від місця її проживання. 
З досліджених матеріалів кримінального провадження не надано доказів, що ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, вчинила дії, що ставляться їй в провину, під безпосереднім впливом фізичного примусу, унаслідок якого вона не могла керувати своїми вчинками, чи психічного примусу за умови, що такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом її правам або правам інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в цій обстановці не можна усунути іншими засобами і якщо при цьому не допущено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці). 
Жодних об`єктивних даних, які б свідчили про те, що до ОСОБА_5 , будь-якою особою держави-агресора застосовувався фізичний та/або психічний примус, внаслідок застосування яких/якого він учинив інкриміновані йому дії, суду не надано. 
Крім того, суд зауважує, що досліджені докази свідчать, що ОСОБА_5 діяла добровільно, а будь-які докази про примушування її до вчинення таких дій, за встановлених вище судом обставин, відсутні. 
З огляду на її вік та достатній життєвий досвід, очевидно що вона усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно-небезпечні наслідки та бажала їх настання, тобто діяла із прямим умислом. 
Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами ст. 99 КПК України, а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими.
Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище об`єкти достовірними доказами обвинувачення, на підставі яких суд приймає рішення у справі. При цьому суд бере до уваги і те, що такі відомості встановлені також актами компетентних органів, виданих в межах їх юрисдикційних повноважень.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні нею інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: колабораційна діяльність, а саме - участь громадянина України у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинена за попередньою змовою групою осіб.  
Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи основне покарання суд виходить із наступного.
У відповідності до ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28, ч. 5 ст.111-1 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину.
При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 вчинила злочин проти основ національної безпеки України, що становить велику суспільну небезпеку, добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території України. 
Отже, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачена вчинила даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у прийнятті участі в організації та проведенні незаконних референдумів на тимчасово окупованій території, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з метою її перевиховання та упередження скоєння злочинів у подальшому, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з додатковим покаранням.
Визначаючи розмір основного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачена ОСОБА_5 , як громадянка України, вчинила злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинила цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої не можливе без реального відбування покарання, а тому положення ст. 75 КК України не застосовує.
З огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд при призначенні покарання не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.
Призначаючи додаткові покарання суд виходить із наступного.
При призначенні виду додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18, в якій він зазначив, що рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання.
Якщо в санкції статті Особливої частини КК України визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст. 55 КК України), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Більше того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненою діяльністю в будь-якій галузі (сфері), а також був позбавлений можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими пов`язане вчинення кримінального правопорушення. Тому суд призначає додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.
Призначаючи додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання. З огляду на вчинення ОСОБА_5 колабораційної діяльності, суд призначає покарання з конфіскацією всього належного їй майна на користь держави.
Застосовуючи додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд зазначає, що ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, маючи мету та бажання отримати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе та інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат.
Висновок в частині призначеного основного і додаткового покарання узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року). 
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, то строк відбування ним покарання слід рахувати з часу її фактичного затримання.
Строк додаткового покарання слід обчислювати відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя, ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (за відсутності підозрюваної) та встановлено, що після затримання ОСОБА_5 не пізніше як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, останньої необхідно доставити до Олексмадрівського районного суду м. Запоріжжя для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який. Разом із тим, станом на час завершення розгляду судом даного кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_5 не була затримана та не доставлялася до суду, тобто раніше обраний до неї запобіжний захід застосований не був.
Враховуючи викладене, а також перебування на даний час ОСОБА_5 у розшуку, відсутність з боку сторони обвинувачення відповідного обґрунтованого клопотання про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що підстави для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання цим вироком законної сили відсутні. 
Відомості про речові докази у матеріалах провадження відсутні, тому питання про долю речових доказів судом не вирішується.
Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні.
Керуючись статтями 2, 7, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, з конфіскацією усього належного їй на праві власності майна, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років.
Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.
Початок строку відбування додаткового покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обраховувати з моменту відбуття основного покарання.
Письмові документи - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду. 

Суддя  ОСОБА_1