Справа № 127/36841/25
Провадження № 22-ц/801/1227/2026
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	Справа № 127/36841/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),
суддів Копаничук С.Г., Оніщука В.В., 
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 127/36841/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 9.03.2026, ухвалене у складі судді Антонюка В. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 10.03.2026, - 
в с т а н о в и в :

24.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів, в якому просив /а. с. 1-4/: (1) розірвати договір від 30.11.2024 та зобов`язати відповідача повернути телевізор Samsung LE37B530P7W у первісному стані разом із підставою, пульт ДК та кабелем живлення; (2) стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 4000 грн сплачені відповідачу кошти (3500 грн за материнську плату та 500 грн за виконання робіт); 4000 грн штраф в розмірі 100 % вартості послуги за порушення умов договору про надання послуги (п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»); (3) стягнути з відповідача на користь позивача шкоду, заподіяну неможливістю користуватися майном понад 11 місяців (стаття 1212 ЦК України); (4) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, розмір якої просить визначити на розсуд суду, з урахуванням: тривалого (понад 11 місяців) незаконного утримання телевізора; неодноразового введення в оману щодо строків та можливості ремонту; ігнорування законної претензії та ухилення від її отримання; (5) стягнути із відповідача понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.11.2024 позивач звернувся до ОСОБА_2 з приводу ремонту телевізора Samsung LE37B530P7W (несправність - синій екран «немає сигналу» при підключенні цифрового телебачення), уклав договір на заміну материнської плати та сплатив задаток 500 грн готівкою. Позивач зазначає, що договір було складено з порушенням вимог ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» (відсутні обов`язкові реквізити та фіскальний чек - додаток 1). Протягом тижня після укладення договору, відповідач повідомив про наявність донорської материнської плати вартістю 3400 грн. Наступного дня, позивач передав відповідачу телевізор Samsung LE37B530P7W разом із підставкою, пультом ДК та кабелем живлення, а також сплатив 3500 грн готівкою (здачі 100 грн відповідач не видав). Фіскальні чеки чи квитанції на отримані кошти видано не було. У грудні 2024 року відповідач двічі повідомляв про завершення ремонту (на початку та близько 20 грудня). Обидва рази після підключення вдома, несправність залишилась (синій екран «немає сигналу» при підключені цифрового телебачення). Телевізор залишався у відповідача для подальших спроб ремонту. З грудня 2024 року по травень 2025 року відповідач неодноразово обіцяв завершити ремонт, постійно переносив строки (понад 5 місяців), чим порушив ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» (усунення недоліків у розумний строк). На початку травня 2025 року сторони домовились про реалізацію права позивача за ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та пунктом 1.5 договору - у разі неможливості усунути несправність, відповідач поверне телевізор у первісному стані та 3500 грн. У травні-липні 2025 року відповідач затягував виконання домовленості, передбачену пунктом 1.5 договору та ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». У липні 2025 року виставив ультимативні умови: або забрати телевізор у поточному стані з новою (неефективною) платою, або отримати лише 2500 грн, без відновлення первісного стану. 4.08.2025 після отримання відповіді від Держпродспоживслужби позивач зателефонував відповідачу. У подальшій переписці Viber того ж періоду, відповідач продовжив ухилятися від виконання зобов`язань, пропонував залишити телевізор «як є» та повернути лише частину коштів, а 6.08.2025 надіслав фото телевізора Samsung LE37B530P7W, що перебуває в сервісі. 30.10.2025 позивач направив відповідачу письмову претензію з вимогою повернути телевізор у первісному стані та 3500 грн. Того ж дня, відповідач ухилився від отримання відправлення та у переписці Viber прямо відмовився виконувати вимоги претензії, назвавши їх «фантастичними претензіями», посилався на пункт 1.25 договору про право виконавця на реалізацію техніки та розбирання на запчастини, а також самостійно визнав неможливість ремонту, написавши, що у випадку позивача, телевізор піде «в мусор». Станом на дату подання позову, відповідач телевізор позивачу не повернув, 3500 грн не відшкодував, претензію відповідач проігнорував, ухиляється від надання інформації про стан телевізора, спілкування припинив. Телевізор Samsung LE37B530P7W досі незаконно утримується відповідачем понад 11 місяців, тому позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом.
9.02.2026 ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог (вх № 12809 від 9.02.2026) /а. с. 50-52/, в якій просив : (1) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 12000 грн з урахуванням усіх наданих обґрунтувань; (2) зобов`язати відповідача повернути телевізор Samsung LE37B530P7W у первісному стані разом із підставкою, пульт ДК та кабелем живлення, а у разі неможливості повернення майна в натурі (внаслідок втрати, знищення, утилізації, реалізації або іншого вибуття) стягнути з відповідача його ринкову вартість на день фактичного виконання рішення. 
Судом першої інстанції зазначено, що в судовому засідання позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримав частково. Заявлені вимоги в частині зобов`язання відповідача у разі неможливості повернення майна в натурі (внаслідок його втрати, знищення, утилізації, реалізації або іншого вибуття) стягнути з відповідача його ринкову вартість на день фактичного виконання рішення, просив суд не розглядати, решту позовних вимог підтримав за обставин, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. 
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 9.03.2026 позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю або частково у тому обсязі, який суд апеляційної інстанції вважатиме справедливими та достатніми для відновлення прав позивача. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не взято до уваги надані позивачем докази, те, що послуга не надана протягом 11 місяців, що є порушенням частини першої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Щодо розгляду апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Заочне рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
На аркуші справи міститься копія договору без дати та реквізитів його сторін, в ньому зазначено дані про замовника ОСОБА_1 та номер мобільного телефону НОМЕР_1 , а внизу зазначено, що обладнання прийняв майстер « Ovo Tech SERVICE », без зазначення ПІБ того хто прийняв товар) (із зазначенням лише адреси м. Вінниця, вул. Максимовича, 26, тел. НОМЕР_2 , ТСЦ «Ovo Tech SERVICE»). Підпис особи, яка обладнання передала, з умовами договору ознайомилась та приймає їх в копії договору відсутній /а. с. 7/.
На аркушах справи 8-10 містить роздруківка переписки в месенджері Viber з номером НОМЕР_2 .
Відповідно до відповіді Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області адресованої ОСОБА_1 /а. с. 11/ щодо розгляду його звернення, повідомлено згідно пункту 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», позаплановий захід здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. ОСОБА_1 роз`яснено право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи законних інтересів /а. с. 11-12/. 
Відповідно до довідки з ЄДР ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем вид діяльності 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет (основний); 47.65 Роздрібна торгівля іграми та іграшками в спеціалізованих магазинах; 46.90 Неспаралізована оптова торгівля; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення /а. с. 18-19/, місцезнаходження вул. Оліничука Семена, м. Вінниця.
На аркуші справи 54 міститься акт № 0008924 від 4.10.2024 видачі-примову робіт (надання послуг) підписаний замовником ОСОБА_4 та виконавцем TL Service, відповідно до якого ремонт материнської плати становить 1400 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому відсутні правові підстави для їх задоволенню
Колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, однак вважає помилковими мотиви з яких суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог.
ВП ВС звернула увагу, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція ВП ВС у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (стаття 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до пункту 3, 17, 21 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Спір у цій справі виник між сторонами договору про надання послуг : замовник Максим та ТСЦ ««Ovo Tech SERVICE» . Позов пред`явлено до фізичної особи ОСОБА_2 .
Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у цій справі.
Надана позивачем копія договору без дати, в якому зазначено дані про замовника ОСОБА_1 та номер мобільного телефону НОМЕР_1 , а внизу зазначено, що обладнання прийняв майстер « Ovo Tech SERVICE », без зазначення ПІБ того хто прийняв товар) (із зазначенням лише адреси м. Вінниця, вул. Максимовича, 26, тел. НОМЕР_2 , ТСЦ «Ovo Tech SERVICE») /а. с. 7/, не може підтверджувати, що належним відповідачем є ОСОБА_2 ..
Позивачем не надано доказів, хто є власником ТСЦ «Ovo Tech SERVICE», чи працює ОСОБА_2 майстром у ТСЦ «Ovo Tech SERVICE», чи є він фізичною особою-підприємцем. При цьому, позов пред`явлено до ОСОБА_2 , а не як до ФОП ОСОБА_2 .. 
Позивач з клопотанням про витребування доказів до суду не звертався.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина третя статті 13 ЦПК України). 
Судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що телевізор він забрав після ремонту, однак встановивши його вдома виявив несправності, які відповідачем не були усунуті, тому знову зателефонував до відповідача та віддав телевізор в ремонт. Підтвердити даний факт документально, він не може, оскільки жодних додаткових договорів із відповідачем не було укладено. Жодних чеків чи накладних йому ніхто не видавав. Із умовами договору ознайомився перед зверненням до суду із даним позовом.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова ВС від 18.10.2023 у справі № 300/808/19, від 13.12.2023 у справі № 753/8710/21).
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19).
За таких обставин, суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності, а не з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. 
Відмова в задоволенні позову з підстав неналежного суб`єктного складу, не перешкоджає повторному зверненню до суду із позовом до належних відповідачів (постанова КЦС ВС від 22.01.2025 № 760/18179/23).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, заочне рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції постанови апеляційного суду.
Щодо розподілу судових витрат. 
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Ураховуючи те, що по суті в задоволенні позовних вимог відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору при поданні апеляційної скарги відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відтак підстав для нового розподілу судових витрат немає. 
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 9.03.2026 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції постанови апеляційного суду.
Поновити дію заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 9.03.2026.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 21.05.2026. 

Головуючий суддя   Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук