ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1022/25	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.
секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агрохолдинг Афіна Паллада»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2025 року суддя першої інстанції Мавродієва М.В., повний текст складено 27.11.2025
у справі № 915/1022/25
за позовом: Антимонопольного комітету України, м. Київ
до відповідача: Приватного підприємства «Агрохолдинг Афіна Паллада», м. Миколаїв
про стягнення 339 999 грн пені

ВСТАНОВИВ:

26.05.2025 Антимонопольний комітет України, м. Київ звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Агрохолдинг Афіна Паллада», м. Миколаїв, в якій просить суд стягнути з відповідача 339 999 грн пені, 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що останній не здійснив своєчасну оплату накладеного рішенням тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №41-р/тк від 22.10.2024 за результатами розгляду матеріалів справи №54/30-23 про порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції штрафу у розмірі 339 999 грн.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №915/1022/25, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2025 позовні вимоги задоволені. Стягнуто з Приватного підприємства “Агрохолдинг Афіна Паллада”, м.Миколаїв 339999 грн пені у дохід загального фонду Державного бюджету України. Стягнуто з Приватного підприємства “Агрохолдинг Афіна Паллада”, м.Миколаїв на користь Антимонопольного комітету України, м.Київ 4079 грн 99 коп. судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи факт несплати відповідачем штрафу у визначений рішенням строк, дійшов до висновку, що розмір пені, заявлений позивачем до стягнення з відповідача, є арифметично вірним, відповідає вимогам, встановленим ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», обставинам справи, тому задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача 339 999 грн штрафної санкції. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Приватне підприємство «Агрохолдинг Афіна Паллада», м. Миколаїв з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.11. 2025 року по справі №915/1022/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви Антимонопольного комітету України, м. Київ відмовити. Визнати вимоги щодо стягнення пені необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема, скаржник зазначає, що суд безпідставно визнав правомірним нарахування пені, оскільки позивачем не доведено належного повідомлення відповідача про прийняття рішення Антимонопольного комітету України, а відтак, відсутні підстави вважати, що строк для добровільного виконання рішення або його оскарження розпочався.
Апелянт вказує, що рішення Антимонопольного комітету України фактично не було вручене відповідачу, оскільки поштове відправлення повернулося неврученим, публікація інформації в офіційному друкованому виданні не підтверджує факту ознайомлення відповідача зі змістом рішення, а електронне вручення не могло бути здійснене через відсутність у відповідача електронного кабінету в ЄСІТС. При цьому, на переконання апелянта, позивач не вжив достатніх заходів для належного повідомлення відповідача.
Апелянт вважає, що нарахування пені є непропорційним, надмірним та несправедливим з огляду на фінансовий стан підприємства, яке протягом тривалого часу фактично не здійснювало господарської діяльності та мало збитки. У зв`язку з цим апелянт посилається на принципи пропорційності, розумності та справедливості, практику Верховного Суду та рекомендаційні роз`яснення Антимонопольного комітету України щодо застосування штрафних санкцій.
Крім того, апелянт зазначає, що в Господарському суді міста Києва перебуває на розгляді справа №910/10377/25 за позовом Приватного підприємства «Агрохолдинг Афіна Паллада», м. Миколаїв до Антимонопольного комітету України, м. Київ про зменшення розміру штрафу, накладеного рішенням тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 11.10.2024 №41-р, а тому, на його думку, стягнення пені є передчасним.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агрохолдинг Афіна Паллада», м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2025 у справі №915/1022/25, справу призначено до судового розгляду.
14.01.2026 року через підсистему “Електронний суд” до Південно-західного апеляційного господарського суду від Антимонопольного комітету України, м. Київ надійшов відзив, в якому позивач просив суд залишити апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агрохолдинг Афіна Паллада», м. Миколаїв без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2025 у справі № 915/1022/25 без змін.
Позивач зазначає, що предметом спору є виключно стягнення пені, нарахованої за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 22.10.2024 №41-р/тк, а не перевірка законності чи обґрунтованості самого рішення Комітету. 
Позивач звертає увагу на те, що рішення Антимонопольного комітету України відповідачем у встановленому ч.1 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» двомісячному строку не оскаржувалося, а тому воно є чинним, законним та обов`язковим до виконання. 
Також, у відзиві зазначено, що рішення Комітету було належним чином доведене до відома відповідача відповідно до вимог ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Позивач вказує, що копія рішення разом із супровідним листом була направлена відповідачу поштовим відправленням, однак повернулась неврученою. У зв`язку з неможливістю вручення рішення у звичайний спосіб інформація про прийняте рішення була оприлюднена в офіційному друкованому органі — газеті «Урядовий кур`єр» від 17.01.2025 №14 (7939), а відтак, відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішення вважається врученим відповідачу через десять днів після такого опублікування, тобто 27.01.2025. З огляду на це строк для добровільної сплати штрафу сплив 27.03.2025, а тому пеня була нарахована правомірно з 28.03.2025. 
Позивач зазначає, що відповідач у добровільному порядку штраф не сплатив, доказів його сплати або сплати пені до Комітету не надав, у зв`язку з чим, у позивача виникли передбачені законом підстави для нарахування пені відповідно до ч.5 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції». При цьому позивач наголошує, що нарахування пені має імперативний та автоматичний характер, здійснюється без прийняття окремого рішення органом Антимонопольного комітету України та не належить до адміністративно-господарських санкцій. На підтвердження цієї позиції позивач посилається на практику Верховного Суду, зокрема, на постанову від 28.02.2018 у справі №914/607/17. 
Крім того, позивач наводить детальний розрахунок пені, відповідно до якого кількість днів прострочення становить 76 днів, а сума пені, розрахована за ставкою 1,5% від суми штрафу за кожен день прострочення, перевищує розмір самого штрафу. Водночас, з урахуванням обмеження, встановленого ч.5 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі, що не перевищує суму накладеного штрафу, а саме, 339 999 грн. 
Заперечуючи доводи апелянта про можливість зменшення розміру пені, позивач зазначає, що чинним законодавством не передбачено повноважень суду щодо зменшення штрафу чи пені, правомірно нарахованих органом Антимонопольного комітету України. У відзиві наведено посилання на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13.02.2018 у справі №910/20661/16, згідно з якою суди не наділені правом зменшувати розмір штрафу чи пені, накладених відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції. 
Також, позивач вважає безпідставними посилання апелянта на скрутний фінансовий стан підприємства, оскільки такі обставини не звільняють суб`єкта господарювання від обов`язку виконати рішення Антимонопольного комітету України та сплатити штраф і пеню у встановлені законом строки. Позивач наголошує, що штраф є видом відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а пеня є способом забезпечення його сплати, тому фінансові труднощі відповідача не впливають на обов`язковість виконання рішення Комітету.
Відзив долучено до матеріалів справи. 
Представник апелянта в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка про доставку ухвали суду до його електронного кабінету, про причини неявки в судове засідання суд апеляційної інстанції не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань процесуального характеру суду апеляційної інстанції не надав.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема “Іззетов проти України”, “Пискал проти України”, “Майстер проти України”, “Субот проти України”, “Крюков проти України”, “Крат проти України”, “Сокор проти України”, “Кобченко проти України”, “Шульга проти України”, “Лагун проти України”, “Буряк проти України”, “ТОВ “ФПК “ГРОСС” проти України”, “Гержик проти України” суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З урахуванням викладеного, оскільки судом апеляційної інстанції було створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, строк розгляду ухвали є скороченим і добігає кінця, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, що прийняла участь в засіданні суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Агрохолдинг Афіна Паллада», м. Миколаїв є такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2025 року у справі №915/1022/25 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України, м. Київ, розглянувши матеріали справи №54/30-23 про порушення Приватним підприємством «Агрохолдинг Афіна Паллада», м.Миколаїв законодавства про захист економічної конкуренції, прийняла рішення від 22.10.2024 № 41-р/тк, яким визнано, що Приватне підприємство «Агрохолдинг Афіна Паллада», м. Миколаїв вчинило порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, на закупівлю робіт: «Послуги з обробітку земель в обсязі повного сільськогосподарського циклу» ДК 021:2015:77110000-4: Послуги, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції за ідентифікатором закупівлі в системі «Рrоzzоrо» UА-2021-09-10-011800-с.
За зазначене порушення на відповідача накладено штраф у розмірі 339 999 гривень.
Копія Рішення № 41-р/тк була надіслана Комітетом відповідачу разом із супровідним листом від 04.11.2024 № 145-26.13/07-10687е, який був повернутий із відділення Укрпошти як не вручена. 
Інформація про прийняте рішення № 41-р/тк була оприлюднена в офіційному друкованому органі центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур`єр» від 17.01.2025 №14 (7939). 
Таким чином, Рішення № 41-р/тк вважається врученим відповідачу 27.01.2025.
Отже, строк для добровільної сплати штрафу, накладеного Рішенням №41-р/тк, закінчився 27.03.2025.
Комітетом видано наказ про стягнення з відповідача штрафу у дохід загального фонду Державного бюджету України, який був пред`явлений для примусового виконання до органів Державної виконавчої служби.
Відповідач рішення № 41-р/тк у судовому порядку в строки, передбачені чинним законодавством України про захист економічної конкуренції, не оскаржив. Отже, рішення № 41-р/тк є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», є обов`язковим до виконання.
Станом на день подання позовної заяви Комітет не отримував від відповідача, а також і від органів Державної виконавчої служби документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного рішенням № 41-р/тк, а також Комітет не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату пені за прострочення сплати штрафу, накладеного Рішенням № 41-р/тк.
Отже, відповідно до вимог ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», позивач нарахував пеню у розмірі 339 999 грн за період прострочення виконання вищевказаного рішення з 28.03.2025 по 11.06.2025.
Інших належних та допустимих доказів щодо спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, матеріали справи не містять.
Предметом розгляду у даній справі є стягнення пені, нарахованої за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням тимчасової адміністративної колегії Комітету від 22.10.2024 № 41-р/тк (далі - рішення Комітету) у справі про порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Статтею 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" унормовано, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.
Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції (ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
Приписами статті 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.
Частиною 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо. 
Органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об`єднання, суб`єктів господарювання, зокрема: юридичних осіб; фізичних осіб (ч. 1 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, передбачені: пунктами 9, 13-18, 21 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем за результатами розгляду справи №54/30-23 про порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, прийнято рішення від 22.10.2024 № 41-р/тк, яким визнано, що Приватне підприємство «Агрохолдинг Афіна Паллада», м.Миколаїв та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрогран» вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та п. 4 ч.2 ст.6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю робіт: «Послуги з обробітку земель в обсязі повного сільськогосподарського циклу» ДК 021:2015:77110000-4: Послуги, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції за ідентифікатором закупівлі в системі «Рrоzzоrо» UА-2021-09-10-011800-с, у зв`язку з чим за вчинене порушення на позивача вирішено накласти штраф у розмірі 339 999 грн.
Статтею 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Положеннями абз. 1 ч. 1 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.
У разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема, внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб`єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).
Матеріалами справи підтверджується, що копія рішення №41-р/тк за супровідним листом №145-26.13/07-10687е від 04.11.2024 позивачем було направлено відповідачу поштовим відправленням №0303500011206 за адресою місцезнаходження відповідача: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул.Вадима Благовісного (вул.Нікольська), буд.4/2; яке поштовим відділенням повернуто позивачу з відміткою про не вручення.
Тому, інформація про прийняте рішення №41-р/тк була оприлюднена позивачем в офіційному друкованому органі центральних органів виконавчої влади України “Урядовий кур`єр” №14(7939) від 17.01.2025. 
Отже, судова колегія зазначає, що рішення №41-р/тк вважається таким, що отримано скаржником 27.01.2025.
Отже, колегія суддів зазначає, що вказаним спростовуються доводи апелянта, що матеріали справи не містять належних доказів факту вручення відповідачу рішення Антимонопольного комітету України №41-Р/ТК у спосіб, що забезпечив би його право на своєчасне оскарження або добровільне виконання. 
Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу Антимонопольного комітету України набирають чинності з дня їх прийняття. 
Особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Встановлені у рішенні органу Антимонопольного комітету України зобов`язання, передбачені статтею 48 цього Закону, підлягають виконанню у двомісячний строк з дня одержання рішення органу Антимонопольного комітету України, якщо інше не передбачено законом або цим рішенням. Строки, передбачені абзацом першим цієї частини, зупиняються на час розгляду судом справи про оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також на час проведення перевірки чи перегляду рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органом Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня сплати штрафу, накладеного рішенням органу Антимонопольного комітету України (ч. 2, 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у редакції чинній на момент прийняття Комітетом рішення).
Таким чином, колегія суддів зауважує, що строк для сплати штрафу, накладеного на відповідача згідно рішення №41-р/тк до 08.07.2024, закінчився 27.03.2025.
Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.
Доказів того, що відповідач скористався наданим йому ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» правом на оскарження рішення №41-р/тк в судовому порядку сторонами до суду першої інстанції не надано, відтак, судова колегія зазначає, що вказане рішення відповідно до ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частин 8,9 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі якщо протягом строку, встановленого абзацом першим частини третьої цієї статті, рішення органу Антимонопольного комітету України не виконується, Голова Антимонопольного комітету України, голова територіального відділення Антимонопольного комітету України видає наказ про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу. Наказ Голови Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу, є виконавчим документом, який пред`являється до органів державної виконавчої служби для примусового виконання в порядку, визначеному законом.
Як вбачається з матеріалів справи, Антимонопольний комітет України не отримував від відповідача, а також і від органів Державної виконавчої служби документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного рішенням №41-р/тк.
Частиною 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня сплати штрафу, накладеного рішенням органу Антимонопольного комітету України (ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції»). 
Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у разі несплати пені органи Антимонопольного комітету України стягують пеню в судовому порядку.
З наданого позивачем розрахунку пені, за порушення строків сплати штрафу, вбачається, що позивач здійснив її нарахування у розмірі 387598 грн 86 коп. за період прострочення з 28.03.2025 по 11.06.2025 включно.
Отже, враховуючи факт несплати відповідачем штрафу у визначений рішенням строк, та те що в силу положень ч.5 ст.56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір пені, заявлений позивачем до стягнення з відповідача, здійснено арифметично вірно, відповідає вимогам, встановленим ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», обставинам справи.
Підсумовуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 339 999 грн пені.
Також, судова колегія зауважує, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені, оскільки правові підстави для зменшення розміру пені нарахованої органом Антимонопольного комітету України на підставі Закону України “Про захист економічної конкуренції” відсутні.
Така правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/20661/16.
Колегія суддів наголошує, що накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня – способом забезпечення сплати цього штрафу.
Нарахування, застосовані на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції», не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошових зобов`язань.
Таким чином, скрутне фінансове становище скаржника не звільняє його від обов`язку виконати рішення позивача у встановлений строк (сплата штрафу), а також виконати вимоги ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме сплати пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням Комітету, оскільки рішення останнього є обов`язковим до виконання.
Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Зокрема, посилання на те, що рішення суду є передчасним, бо в Господарському суді м. Києва розглядається справа щодо зменшення суми нарахованого Комітетом штрафу відхилені, оскільки, як вже зазначалося вище, відповідач не оскаржив у строки, встановлені законом, рішення Комітету, на підставі якого була нарахована законна неустойка.
У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування вірного рішення суду.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Агрохолдинг Афіна Паллада», м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2025 року у справі № 915/1022/25 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агрохолдинг Афіна Паллада», м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2025 року у справі №915/1022/25 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2025 року у справі №915/1022/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.
Повний текст постанови складено та підписано 14.05.2026 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
 Судді 	 Я.Ф. Савицький	
 	  А.І. Ярош