ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3893/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюка І.Г.
суддів: Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М.  

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.
за участю:
ОСОБА_1 - адвокат Кузьмічов О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 
по справі №916/3893/25 
за позовом:  ОСОБА_1  
до відповідача: Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Алушта-південь» 
про визнання правовідносин припиненими та покладення обов`язку вчинити певну дію

суддя суду першої інстанції - Желєзна С.П. 
місце винесення рішення: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29,
повний текст рішення складено та підписано: 27.01.2026 року 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Алушта-південь», в якій просить суд: 
1) визнати припиненими правовідносини участі ОСОБА_1 як члена ОК ЖБК «Алушта-південь»; 
2) покласти на державного реєстратора обов`язок здійснити відповідну реєстраційну дію про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників ОК ЖБК «Алушта-південь». 
В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 зазначає, що після тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим ОК ЖБК «Алушта-південь» фактично не здійснює діяльність в межах юрисдикції України, оскільки перебуває поза межами правового поля України. Статус учасника кооператива, зареєстрованого на тимчасово окупованій території, як зазначає позивач, створює для нього суттєві ризики в контексті фінансового моніторингу та репутаційних перевірок, може ускладнити доступ до банківських послуг, участі в господарській діяльності та отримання кредитних ресурсів. 
Отже, на думку позивача, відсутність у позивача можливості ініціювати питання прийняття кооперативом рішення про виключення позивача зі складу учасників та проведення відповідної реєстраційної дії і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даними позовними вимогами.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 в позові відмовлено. 
Обґрунтування судового рішення. 
Суд першої інстанції вказав, що обраний позивачем спосіб захисту не може поновити порушене право позивача, оскільки позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. Викладене дозволяє суду дійти висновку про необхідність відмови ОСОБА_1 у задоволенні заявлених в цій частину позову вимог до ОК ЖБК «Алушта-південь».
Також, суд першої інстанції зазначив про те, що ОК ЖБК "Алушта-південь" не виступає суб`єктом порушеного права позивача на проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. 
Таким чином, на думку суду першої інстанції ОСОБА_1 за рахунок неналежного відповідача прагне отримати судове рішення, яке впливатиме на права та обов`язки осіб (державних реєстраторів), які навіть не є сторонами даного судового процесу та відомості про порушення якими прав позивача в матеріалах справи відсутні.
З урахуванням викладеного господарський суд доходить висновку про пред`явлення позивачем вимоги про покладення на державного реєстратора обов`язку здійснити відповідну реєстраційну дію про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників ОК ЖБК "Алушта-південь" до неналежної особи, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позивачем вимог і у цій частині позову.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/3893/25 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, а судові витрати покласти на відповідача. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного судового рішення не було враховане те, що після тимчасової окупації території АР Крим цей кооператив фактично не здійснює діяльності в межах юрисдикції України, не звітує перед українськими органами державної влади, не проводить загальних зборів не подає інформації до державного реєстратора України, не оновлює дані про керівні органи та не вносить змін до відомостей ЄДР згідно з вимогами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
Таким чином, скаржник зазначає, що кооператив повністю вийшов за межі правового поля України, що унеможливлює реалізацію позивачем його корпоративних прав і законного інтересу на вихід зі складу учасників кооперативу. Зазначеного суд першої інстанції не врахував під час винесення оскаржуваного судового рішення. 
Також, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що позивач з 2011 року виїхав з міста Алушка (АРК Крим) на інше постійне місце проживання, а саме: в м. Київ.
Крім того, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що він позивач, як учасник відповідача відповідно до закону в зв`язку з тимчасовою окупацією АРК Крим не може:
- подати заяву про вихід відповідачу;
- провести збори, щоб оформити відповідне рішення зборів про вихід, так як скликання в установленому порядку загальних зборів членів кооперативу, до компетенції яких згідно з нормами Закону України «Про кооперацію» та статуту відноситься вирішення цього питання. 
На думку скаржника, зазначеного суд першої інстанції не врахував під час винесення оскаржуваного судового рішення. 
Отже, скаржник вважає, що єдиним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є звернення до господарського суду. 
У зв`язку з чим скаржник вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі. 
Рух справи у суді апеляційної інстанції. 
19.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 по справі №916/3893/25.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2026.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/3893/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/3893/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 по справі №916/3893/25 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.
03.03.2926 матеріали справи №916/3893/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 по справі №916/3893/25 - залишено без руху.
Встановлено ОСОБА_1 строк для надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів направлення іншим учасникам провадження у справі, а саме: відповідачу по справі Обслуговуючому кооперативу житлово-будівельного кооперативу "Алушта-південь" копії цієї скарги і доданих до неї документів, разом з листом опису вкладення, з зазначенням номеру поштового відправлення - протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Попереджено скаржника ОСОБА_1 , що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту. 
19.03.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків. В зазначеній заяві заявник зазначає про те, що відповідач не зареєстрував електронний кабінет, а тому апелянт в силу норм ч.7 ст.42 ГПК України звільняється від обов`язку надсилати копію апеляційної скарги з додатками на його адресу. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 по справі №916/3893/25.
Призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 по справі №916/3893/25 на 19.05.2026 о 14:30 год.
12.05.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмічова Олексія Дмитровича надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи «відеоконференцзв`язку» по справі №916/3893/25, розгляд якої призначено на 19.05.2026 о 14:30 год. за його участю за зареєстрованою електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмічова Олексія Дмитровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи «відеоконференцзв`язку» по справі №916/3893/25, розгляд якої призначено на 19.05.2026 о 14:30 год. за його участю за зареєстрованою електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 - задоволено. 
Надано можливість представнику ОСОБА_1 - адвокату Кузьмічову Олексію Дмитровичу взяти участь у судовому засіданні, яке призначене на 19.05.2026 о 14:30 год. по справі №916/3893/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «відеоконференцзв`язку» за зареєстрованою на офіційному веб-порталі судової влади України електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014 Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
На виконання вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ОК ЖБК «Алушта-південь» було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи шляхом публікації на офіційному вебсайті суду оголошення - 26.03.2026. 
Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні 19.05.2026 доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.
Інші представники сторін в судове засідання 19.05.2026 не з`явились. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.
15.03.2006 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про проведення державної реєстрації ОК ЖБК «Алушта-південь», що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами.
ОСОБА_1 згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є учасником (засновником) ОК ЖБК «Алушта-південь».
З 18.04.2024 місцем реєстрації ОСОБА_1 є м. Київ, що підтверджується витягом з Реєстру Київської територіальної громади №2025/013855659 від 22.09.2025. 
17.09.2025 ОСОБА_1 було підписано заяву, адресовану ОК ЖБК «Алушта-південь», про вихід з кооперативу, відповідно до якої позивач просив прийняти його заяву про вихід з кооперативу, передати заяву про вихід з кооперативу на розгляд найближчих загальних зборів членів кооперативу та виключити позивача зі складу членів ОК ЖБК «Алушта-Південь».
Справжність заяви ОСОБА_1 на заяві про вихід з кооперативу від 17.09.2025 була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., про що було зроблено запис в реєстрі за №2152.
17.09.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. було отримано від ОСОБА_1 наступні документи для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу»: заяву про вихід зі складу засновників (учасників) та заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу.
18.09.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. за результатом розгляду заяви позивача було складено повідомлення про відмову у державній реєстрації змін до відомостей. Повідомлення про відмову було прийнято на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у зв`язку з поданням заяви особою, яка не має на це повноважень, та неподанням документів у повному обсязі.
Джерела права та позиція Південно - західного апеляційного господарського суду.
Предметом заявленого ОСОБА_1 позову є вимога до ОК ЖБК «Алушта-південь» про визнання правовідносин участі припиненими та покладення на державного реєстратора обов`язку вчинити реєстраційну дію про виключення позивача зі складу учасників кооперативу.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
За змістом ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно з ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 87 ЦК України установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою. Згідно з ч. 1, 2 ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначає Закон України «Про кооперацію» від 10.07.2003 № 1087-IV (зі змінами).
Кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. (ст. 1, абц. 2 ст. 6 Закону України «Про кооперацію»).
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про кооперацію» кооперація базується, зокрема, на такому принципі як добровільність вступу та безперешкодному виходу з кооперативної організації.
Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут кооперативу повинен містити такі відомості: найменування кооперативу, його тип та місцезнаходження; мета створення кооперативу і вичерпний перелік видів його діяльності; склад його засновників; умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього; права і обов`язки членів та асоційованих членів кооперативу; порядок внесення змін до статуту кооперативу; порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати; форми участі членів кооперативу в його діяльності; порядок формування, склад і компетенція органів управління та органів контролю кооперативу, а також порядок прийняття ними рішень, у тому числі з питань, рішення з яких приймається одноголосно чи кваліфікованою більшістю голосів членів кооперативу, які беруть участь у загальних зборах; порядок формування, використання та розпорядження майном кооперативу; порядок розподілу його доходу та покриття збитків; порядок обліку і звітності у кооперативі; порядок реорганізації і ліквідації кооперативу та вирішення пов`язаних з цим майнових питань; порядок скликання загальних зборів; умови і порядок повернення паю. Статут може містити інші пов`язані з особливостями діяльності кооперативу положення, що не суперечать законодавству (ст. 8 Закону України «Про кооперацію»).
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про кооперацію» членство в кооперативі припиняється у разі: добровільного виходу з нього; припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; смерті члена кооперативу - фізичної особи; ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; припинення діяльності кооперативу. Виключення з членів кооперативу може бути оскаржене до суду.
ОСОБА_1 згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є членом ОК ЖБК «Алушта-південь».
Приписами Закону України «Про кооперацію» встановлено, що кооперація базується, зокрема, на такому принципі як добровільність вступу та безперешкодному виходу з кооперативної організації. При цьому умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього мають бути врегульовані статутом кооперативу. 
Статут ОК ЖБК «Алушта-південь» в матеріалах справи відсутній у зв`язку з чим слід керуватись виключно положеннями чинного законодавства.
Як вірно зауважив місцевий господарський суд, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом з метою отримання судового рішення для подальшого внесення змін до відомостей про ОК ЖБК «Алушта-південь» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Отже, необхідно перевірити обставину можливості захисту прав позивача у обраний ОСОБА_1 спосіб.
Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування, зокрема, способів захисту.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.12.2025 у справі № 924/3/25, від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 12.11.2024 у справі № 911/3292/23, від 03.09.2024 у справі № 907/358/20, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.06.2024 у справі № 914/3293/20, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.
Право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога щодо захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалися Верховним Судом та узагальнено викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).
Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Ефективність позовної вимоги має оцінюватися з огляду на обставини справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересів позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, відповідати встановленим обставинам.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача в цих правовідносинах, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 09.12.2025 у справі № 924/3/25, від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, регулює Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (зі змінами).
Державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).
Порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій встановлений ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», п. 2 ч. 1 якого передбачено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо: визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; накладення/зняття арешту корпоративних прав; зобов`язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі; виділу юридичної особи; провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення юридичної особи; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця; відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження судового рішення, на підставі якого вчинено реєстраційну дію.
Так, перелік судових рішень, на підставі яких проводиться державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу є чітко визначеним у п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». При цьому вказаним переліком не передбачено можливості вносити зміни до відомостей про юридичну особу на підставі судового рішення про визнання припиненими правовідносин участі особи як члена кооперативу.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що судове рішення про задоволення позовної вимоги про визнання правовідносин участі ОСОБА_1 як члена ОК ЖБК «Алушта-південь» припиненими, не може бути підставою для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не може поновити порушене право позивача, оскільки позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. У зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Колегія суддів зауважує, що попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу (такий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 26.09.2023 у справі № 910/2392/22, від 07.11.2023 у справі № 909/869/22).
Щодо позовних вимог до ОК ЖБК «Алушта-південь» про покладення на державного реєстратора обов`язок здійснити відповідну реєстраційну дію про виключення Богуславського Є.В. зі складу учасників ОК ЖБК «Алушта-південь», колегія суддів зазначає наступне. 
Поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у господарському (судовому) процесі»: сторонами в господарському (судовому) процесі є такі її учасники: позивач і відповідач, особи, які вказані у статті 4 ГПК України, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17.
Визначення відповідачів як одного із видів суб`єктів господарського процесу є правом позивача. Проте саме суд на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ГПК України, враховуючи завдання господарського судочинства має визначити характер спірних правовідносин та суб`єктів, які є учасниками цих правовідносин (сторони спору), і за результатами цього вирішити відповідний спір.
Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси позивача саме від відповідача. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17.
Отже, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення.
ОК ЖБК «Алушта-південь» не виступає суб`єктом порушеного права позивача на проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. Таким чином, Богуславський Є.В. за рахунок неналежного відповідача прагне отримати судове рішення, яке впливатиме на права та обов`язки осіб (державних реєстраторів), які навіть не є сторонами даного судового процесі та відомості про порушення якими прав позивача в матеріалах справи відсутні.
Отже, пред`явлення позивачем вимоги про покладення на державного реєстратора обов`язку здійснити відповідну реєстраційну дію про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників ОК ЖБК «Алушта-південь» до неналежної особи, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позивачем вимог і у цій частині позову.
Як вірно зауважено місцевим господарським судом, що враховуючи наявне в матеріалах справи повідомлення державного реєстратора про відмову у проведенні державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, отже питання правомірності прийнятого державним реєстратором повідомлення не є предметом спору у межах даної справи. 
Проте господарський суд звернув увагу позивача, що 02.11.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 № 1666-VIII, яким було внесено зміни, в тому числі, до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». З набранням чинності Законом № 1666-VIII державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу може проводитися на підставі, зокрема, заяви фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників), справжність підпису на якій нотаріально засвідчена (п. 10 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).
При цьому, належним та ефективним способом захисту у даному випадку є зобов`язання вчинення реєстраційних дій, які позивачем не заявлені.
Колегія суддів зауважує, що Богуславський Є.В. також не визначив державного реєстратора відповідачем за даним позовом, незважаючи на те, що позовна вимога про покладення на державного реєстратора обов`язок здійснити відповідну реєстраційну дію про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників ОК ЖБК «Алушта-південь» звернена саме до державного реєстратора, а не до ОК ЖБК «Алушта-південь», при цьому позивач не стверджував про порушення державним реєстратором будь-яких його прав або протиправну відмову у виключенні запису з ЄДР. Відповідне також свідчить про неналежність та неефективність обраного позивачем способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 21.06.2018 у справі № 589/5266/16-ц зроблено висновок про те, що вимога позивача про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про юридичну особу не відповідає приписам законодавства, зокрема статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
Здійснивши всебічне, повне, об`єктивне та безпосереднє дослідження наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правильність висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Встановлені колегією суддів під час апеляційного провадження обставини дають підстави для висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, адже воно прийнято при повному дослідженні та з`ясуванні обставин справи, та доказів на їх підтвердження, при правильному застосуванні норм матеріального права, при відсутності порушень норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи та спростовуються доводами викладеними в мотивувальній частині даної постанови.
Висновок суду апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/3893/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/3893/25 - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 20.05.2026.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.