ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04.05.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/1318/25	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом: Івано-Франківської міської ради
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Сидорчук Світлани Володимирівни, 
про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 372 890 грн 63 коп.

за участі:
Куриляк Софія Ігорівна
Савчук Василь Романович
установив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулася Івано-Франківська міська рада із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Сидорчук Світлани Володимирівни про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 372 890 грн 63 коп.
Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
13.11.2025 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 08.12.2025, яке суд відкладав на 26.01.2026, 11.02.2026, 04.03.2026.
09.12.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№20148/25).
26.01.2026 суд задовольнив клопотання відповідача вх.№1278/26 та відклав розгляд справи на 11.02.2026.
11.02.2026 представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів вх.№1207/26.
19.02.2026 позивач подав додаткові пояснення у справі вх.№3033/26.
04.03.2026 суд постановив підготовче провадження у справі закрити; розгляд справи по суті призначити на 06.04.2026, яке відкладав на 22.04.2026, 04.05.2026.
04.05.2026 в судовому засіданні суд проголосив скорочене (вступну та резолютивну) частини рішення.
Позиція позивача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 05.08.2013 року відповідач є власником нерухомого майна (торгово-офісний центр загальною площею 1038,9 кв.м., яке знаходиться за адресою м.Івано-Франківськ, вул. Станіславська,4 на земельній ділянці кадастровий номер 2610100000:05:001:0132 площею 0,0474 га. Проте належним чином правовідносини щодо користування земельною ділянкою не оформив, орендну плату за користування землею не сплачував. Згідно з розрахунком позивача за період з 01.04.2021 до 30.09.2025 відповідач безпідставно зберіг орендну плату в розмірі 372 890 грн 63 коп., яку розрахував виходячи з нормативно-грошової оцінки, згідно з Витягами із технічної документації. Обґрунтовані позовні вимоги ст. 1212-1214 ЦК України.
В додаткових поясненнях позивач зазначив, що земельна ділянка з площею 0,0275 га не формувалася; відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження формування земельної ділянки меншою площею (0,0275 га) для експлуатації та обслуговування торгово-офісного центру, який йому належить.
У Державному земельному кадастрі відсутня реєстрація земельної ділянки з площею 0,0275 га, а тому розрахунок безпідставно збережених коштів здійснений з офіційних даних Державного земельного кадастру щодо сформованої земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:05:001:0132, площею 0,0474 га.
Зазначив, що відповідно до ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; а також якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.
Однак у період з 01.04.2021 року до 30.09.2025 року, за який стягуються безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з ФОП Сидорчук С.В., ніхто не звертався до суду для скасування в Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132.
Щодо доводів представника відповідача про те, що відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 31.01.2024 р. у справі №344/723/24 встановлені обставини, що свідчать про незаконну державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132, які існували на момент винесення Західним апеляційним Господарським судом постанови від 20.06.2022, вказав, що апеляційний суд у справі №909/745/21 зазначив: "оцінюючи посилання заявника на те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду встановлено факт несанкціонованого внесення змін до Державного земельного кадастру шляхом проведення незаконної державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132, стягнення коштів за користування якою було предметом спору в цій справі № 909/745/21, апеляційний господарський суд встановив, що ФОП Сидорчук С.В. користується спірною земельною ділянкою (кадастровий номер 2610100000:05:001:0132) для експлуатації та обслуговування нерухомого майна торгово-офісного центру, А, площею 1038,90кв.м. (належного їй на праві власності) без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статей 125, 126 ЗК України. При цьому, заявник не надав жодних доказів на підтвердження формування за зазначеною адресою земельної ділянки меншою площею для експлуатації та обслуговування вказаної нежитлової будівлі.
Крім того, відповідач до заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами не додав будь-яких доказів того, що реєстрація речового права на земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер 2610100000:05:001:0132 за Івано-Франківською міською радою скасована і дані про цю земельну ділянку вилучені з Державного земельного кадастру, що свідчить про той факт, що на момент винесення судом рішення в цій справі, земельна ділянка: кадастровий номер 2610100000:05:001:0132 була сформованою, внесеною належним чином до Державного земельного кадастру, що підтверджується витягом про її нормативно-грошову оцінку та зареєстрованою як об`єкт цивільного права в реєстрі речових прав".
У зв"язку з чим просив суд взяти до уваги встановлені апеляційним судом обставини, які відповідно до ст.75 ГПК України, не підлягають доказуванню.
Просив суд задовольнити позов в повному обсязі. 
Позиція відповідача. 
Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що  в матеріалах справи відсутні докази того, що Сидорчук С.В. є користувачем земельної ділянки площею 0,0474 га з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132, і що саме на цій ділянці розміщені належні їй торгово-офісні приміщення. Відповідач є власником нерухомого майна площею 1038,9 кв.м., яке розміщене на вул.Станіславській, 4, та за площею забудови дорівнює 0, 0275 га, що майже вдвічі менше за площу спірної земельної ділянки.
Вказав, що сам позивач в акті обстеження №136 від 18.12.2024 зазначив, що земельна ділянка на якій здійснювалося обстеження  сформована та їй присвоєний кадастровий номер 2610100000:05:001:0132. Ділянка межує з північної та південної сторони – з землями міської ради (примикає до будівель); з західної сторони – вул. Тринітарська; з східної сторони – вул. Станіславська. Земельна ділянка не огороджена, захід на ділянку здійснюється з вулиць Тринітарської та Станіславської.
Відтак зважаючи на щільність забудови по вул. Станіславській - Тринітарській, відповідач може використовувати тільки земельну ділянку, яка знаходиться під належним їй приміщенням, площа забудови згідно даних технічної інвентаризації є 275,4кв.м. що дорівнює 0,0275га, тобто в рази менша ніж площа земельної ділянки (0,0474га.). Використання земельної ділянки більшого розміру є неможливим, адже приміщення відповідачки щільно примикають до сусідніх будівель, які Сидорчук С.В. не належать та межують з вулицями Станіславська - Тринітарська.
Також, зазначив, що 31.01.2024 Івано-Франківський міський суд розглянув кримінальне провадження (справа № 344/723/24) з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України (несанкціонована зміна інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, вчинена особою, яка має право доступу до неї). ОСОБА_2 (відповідач) визнана потерпілою у цьому кримінальному провадженні.
За результатом розгляду кримінального провадження 31.01.2024 винесена ухвала, відповідно до якої встановлені обставини, що свідчать про несанкціоноване внесення змін до Державного земельного кадастру шляхом проведення незаконної державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132. 
Вказав, що право власності на нерухоме майно належить відповідачці з 05.08.2013 і не передавалось іншим особам, а позивач зазначає, що реєстрація спірної земельної ділянки відбулась 29.12.2014 на підставі договору оренди землі, укладеного Івано-Франківською міською радою та ПП "ПСФ-ІФ", відтак на цій земельній ділянці не могло знаходитись нерухоме майно відповідачки. 
Також зазначив, що Івано-Франківська міська рада в 2019 році зверталась в суд із позовом про стягнення із Сидорчук С.В. безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за період 25.04.2016 - 31.12.2018, де стверджувала, що нерухоме майно Сидорчук С. В. знаходиться на земельній ділянці площею 0,0236 га на АДРЕСА_1 , яка не сформована та не зареєстрована. Вказані обставини встановлені і в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 12.12.2019 у справі №909/710/19, що додатково свідчить про те, що Сидорчук С.В. не є користувачем спірної земельної ділянки і жодного відношення до неї не має. 
Зазначив, що вказані ним обставини виключають можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю та свідчать про безпідставність заявленого позову.
Обставини справи. Оцінювання доказів. 
12.12.2019 Господарський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення: в позові Івано-Франківської міської ради до фізичної особи-підприємця Сидорчук Світлани Володимирівни про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати в сумі 79 621 грн 57 коп. за період з 25.04.2016 - 31.12.2018 - відмовити. Це рішення залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.03.2021.
Відповідно до вказаного рішення суд встановив, що починаючи з 12.10.2004 між сторонами спору виникли договірні відносини з оренди земельної ділянки, які тривали до 12.10.2007. Після закінчення строку дії договору оренди від 27.08.2004 відповідач без достатньої на це правової підстави продовжував користуватись земельною ділянкою за адресою: Івано-Франківська область, м.Івано-Франківськ, вул. Тринітарській, 9, площею 0,0279 га відповідно до плану (схеми) розташування. Кадастровий номер спірної земельної ділянки відсутній. Позивач, для визначення меж спірної земельної ділянки, залучав землевпорядну організацію і на підставі розробленої проектно-технічної документації визначив площу земельної ділянки. Вказана земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України, а тому відсутня реальна можливість передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду. Визначення позивачем розміру орендної плати самостійно шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі та за відсутності кадастрового номеру земельної ділянки є безпідставним. Об"єкти нерухомого майна відповідачки по вул. Тринітарська відсутні.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, суд виходить з того, що обставини щодо відсутності, станом на день винесення рішення, майна відповідачки за адресою вул.Тринітарська та кадастрового номеру земельної ділянки на якій розташовані об"єкти нерухомого майна ФОП Сидорчук С.В., а також те що вона не сформована як об"єкт цивільних прав, вважаються встановленими судом у справі № 909/710/19 і для господарського суду у цій справі мають преюдиційне значення.
В той же час, як вбачається з позовної заяви у цій справі позивач ствердив, що об"єкти нерухомого майна відповідачки (вул.Станіславська,4 площа 1038, 9 кв.м.) знаходяться на сформованій відповідно до норм законодавства земельній ділянці, в підтвердження цього факту подав Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ - 0003090992024 від 16.12.2024, який містить такі відомості: земельна ділянка кадастровий номер 2610100000:05:001:0132, площа 0,0474, дата державної реєстрації: 07.11.2014; орган що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Відділ Держземагенства у місті Івано-Франківську; цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; адреса: АДРЕСА_2 ; підстава державної реєстрації: Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ПП "ГЕО".
18.12.2024 відповідно до ст. 12, 83 Земельного кодексу України, Положення про департамент комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради в редакції від 10.06.2022 № 101-25, Порядку добровільного відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності Івано-Франківської міської територіальної громади затвердженого рішенням Івано- Франківської міської ради від 10.06.2022р. № 99-25, Департамент комунальних ресурсів та сільського господарства провів обстеження земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:05:001:0132, що розміщена на вул. Тринітарська в м. Івано-Франківськ.
За результатами проведеного обстеження земельної ділянки складений акт обстеження земельної ділянки №136 від 18.12.2024, відповідно до якого встановлено, що земельна ділянка використовується для обслуговування торгово-офісного центру Сидорчук Світланою Володимирівною. Земельна ділянка, на якій здійснювалося обстеження за актом №136, сформована та їй присвоєно кадастровий номер 2610100000:05:001:0132. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі розміщена в центральній частині міста. Ділянка межує з північної та південної сторони – з землями міської ради (примикає до будівель); з західної сторони – вул. Тринітарська; з східної сторони – вул. Станіславська. Земельна ділянка не огороджена, захід на ділянку здійснюється з вулиць Тринітарської та Станіславської.
В позовній заяві позивач зазначив, що зазначене обстеження здійснювалось повторно в присутності свідків. За результатами попереднього обстеження господарськими судами розглядалась судова справа №909/745/21 за позовом Івано-Франківської міської ради до Сидорчук С.В. про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 77691 грн 60 коп. за період з 29.12.2019 до 31.03.2021. Відповідно до постанови Західного апеляційного господарського суду позов задоволений, рішення набрало законної сили 20.06.2022. В ході розгляду судової справи розглядалась також заява ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами. Однак 25.06.2024 Західний апеляційний господарський суд в задоволенні заяви відмовив, постанову про стягнення коштів залишив в силі. 
У вказаній постанові апеляційний господарський суд встановив, що ФОП Сидорчук С.В. використовує земельну ділянку площею 0,0474 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 (кадастровий номер 2610100000:05:001:0132) для експлуатації та обслуговування нерухомого майна – торгово-офісного центру, А, площею 1038,90 кв.м. без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав відповідно до статей 125, 126 ЗК України. Відтак позивач вважає, що ці обставини відповідно до ст.74 ГПК України не потребують доказування при розгляді цієї справи.
Відповідно до даних з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер довідки 408814868 від 21.01.2025р.) за адресою АДРЕСА_3 розміщено торгово-офісний центр загальною площею 1038,9 кв.м., право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 05.08.2013 року.
Згідно з інформацією Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (лист №15824/5/09-19-05 від 13.12.2024) ОСОБА_2 протягом 2021 -2024 років кошти за використання земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132 не декларувала і не сплачувала.
Відповідно до листа №0-9-0.10-6793/0/2-24 від 24.12.2024 Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повідомило, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: за 2021рік – 1662862 грн 12 коп. Згідно з розрахунком, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2022 рік складає 1846194 грн 90 коп., за 2023 рік – 2123079 грн 90 коп.
Згідно з Витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 10.12.2024 за 2024 рік норматина грошова оцінка складає 2231003 грн 13 коп..
Відповідно до розрахунку суми безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної форми власності на території Івано-Франківської міської територіальної громади, який позивач подав до суду, сума безпідставно збережених коштів за період з 01.04.2021 року до 30.09.2025 року становить 372 890 грн 63 коп..
13.08.2025 позивач направив на адресу відповідача претензію № 1086/01-18/19в з вимогою сплатити суму безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної форми власності без укладеного договору оренди, докази направлення якої приєднані до матеріалів справи.
Однак відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення, у зв"язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права шляхом пред"явлення позову про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою в розмірі орендної плати.
В підтвердження позовних вимог позивач, крім вищезазначених доказів також подав: кадастровий план земельної ділянки; каталог координат поворотних точок меж земельної ділянки.
Відповідач в підтвердження своїх заперечень, подав: копію технічної документації на Торгово-офісний центр по вул. Станіславській, 4 (Тринітарська, 9) в м. Івано-Франківськ; копію ухвали Івано-Франківського міського суду у справі № 344/723/24 від 31.01.1024.
Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду у справі № 344/723/24 від 31.01.1024, на підставі наказу начальника відділу Держземагенства у місті Івано-Франківську Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області № 4-к від 02.01.2013 Ходаківський А.В. призначений на посаду головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську, із збереженим 11 рангом державного службовця.
У квітні 2015 року ОСОБА_1 у порушення вимог ч. З, 4 ст. 24 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" (в редакції від 25.03.2015 року) без належно оформленої заяви про державну реєстрацію земельної ділянки та за відсутності проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, отримав від невстановленої особи для проведення державної реєстрації земельної ділянки незаконно виготовлену документацію із землеустрою у формі електронного документа формату "ХМL", де було зазначено кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:05:001:0132, а також: інформацію про власника Івано-Франківська міська рада, орендаря ПП "ПСФ-ІФ", загальну площу - 0,0474 га, цільове призначення: "03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі" та місцезнаходження - м. Івано-Франківськ, вул. Тринітарська.
Надалі, 29.04.2015 головний спеціаліст сектору державного земельного кадастру відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську Ходаківський А.В., перебуваючи у своєму службовому кабінеті відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську, який розташований на 1-му поверсі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. А. Сахарова, 34, реалізуючи свій протиправний умисел спрямований на несанкціоновану зміну інформації, яка обробляється в автоматизованій системі, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи регламентований доступ до програмного забезпечення Державного земельного кадастру, незважаючи на відсутність документів, які надають законне право проводити державну реєстрацію земельної ділянки, а саме заяви про державну реєстрацію, оригіналу документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки та належним чином оформленої документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа, в порушення вимог ст. ст. 5, 9, 21_, 22, 23, 24, 25, 26 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" (в редакції від 25.03.2015 року), а також п. п. 50, 56, 67, 69, 70, 74, 75, 77, 107, 108, 109, 110, 111 порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (в редакції від 10.12.2014 року), використовуючи невстановлене комп`ютерне обладнання, діючи під отриманим індивідуальним електронним ключем, який захищено індивідуальним паролем, увійшов за допомогою програмного забезпечення до автоматизованої системи Державний земельний кадастр та за допомогою функціоналу "Внесення архівних даних, обмінні файли", безпідставно відкрив розділи 1, 2, З, 4 поземельної книги на земельну ділянку із кадастровим номером - 2610100000:05:001:0132, загальною площею 0,0474 га. цільове призначення: "03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі", яка розташована по вул. Тринітарська в м. Івано-Франківську, чим несанкціоновано вніс зміни до Державного земельного кадастру провівши незаконно державну реєстрацію цієї земельної ділянки.
У судовому засіданні 30.01.2024 обвинувачений Ходаківський А.В. вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся, подав клопотання, в якому просив кримінальне провадження за ч.1 ст.362 КК України закрити у зв`язку з закінченням строків давності. Наслідки закриття кримінального провадження за таких підстав йому роз`яснені та зрозумілі.

Оцінивши подані сторонами та зібрані судом докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами 1, 3 статті 74 зазначеного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.
Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993 р.).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення від 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі " Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").
У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи викладене суд врахував, той факт, що відповідач визнав безпідставне користування земельною ділянкою на якій знаходиться його об"єкт нерухомості, однак суд не може погодитись з твердженням позивача, що цей об"єкт знаходяться на всій площі земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132, (площею 0,0474 га), так як більш вірогідним є те, що відповідач користується земельною ділянкою меншої площі, яка не сформована як об"єкт цивільного права. Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду встановлений факт несанкціонованого внесення змін до Державного земельного кадастру шляхом проведення незаконної державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132, що спростовує твердження позивача про знаходження об"єкта нерухомості, який належить відповідачу на сформованій земельній ділянці.
Відсутність належних та достовірних доказів, які б підтвердили факт знаходження об"єкта нерухомого майна на земельній ділянці кадастровий номер 2610100000:05:001:0132, площею 0,0474 кв.м, виключає можливість встановлення дійсного розміру безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.
Суд зазначає, що сам факт реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:05:001:0132 площею 0,0474 га, вул.Тринітарська за наявності доказів про проведення незаконної державної реєстрації цієї земельної ділянки, не може бути підставою для нарахування суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.
Посилання позивача на обставини встановлені у справі №909/745/21, суд оцінює критично, оскільки на момент винесення судом рішення в цій справі, доказів про проведення незаконної державної реєстрації цієї земельної ділянки не було. Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).
Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки на підставі статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.
Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
За змістом приписів глави 83 Цивільного кодексу України для кондикційних зобов"язань характерним є приріст майна в набувача без достатніх правових підстав та вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об"єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно із частиною 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі", яким встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до положень ст. 120 ЗК (в редакції чинній на час набуття права власності на об"єкт нерухомого майна) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.
За приписами ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Тобто новий власник об`єкта нерухомості не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Частина 1 ст. 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (ч. 1ст. 96 ЗК України).
За змістом статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).
Частиною 1статті 21 Закону України "Про плату за землю" встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.
Зі змісту частини 1 статті 79 Земельного кодексу України вбачається, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Положеннями частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
За змістом п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України і ч. 1ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України "Про оцінку земель").
Висновок суду.
Суд встановив, сторони не заперечили, що відповідач як власник об`єкта нерухомого майна, площею 1038,9 кв.м., що знаходиться за адресою вул.Станіславська,4 безпідставно користується земельною ділянкою, що знаходиться під його об"єктом нерухомості, однак належних та достовірних доказів того, що вказані об"єкти нерухомості знаходяться саме на земельній ділянці кадастровий номер 2610100000:05:001:0132 площею 0,0474 га, позивач не подав, факту незаконної реєстрації цієї земельної ділянки не спростував.
З огляду на викладене, суд також вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, зокрема за якою ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування".
Означений принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" і "Москаль проти Польщі").
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі"). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки").
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Ґаші проти Хорватії", "Трґо проти Хорватії").
Таким чином, при встановленні судом факту незаконної державної реєстрації спірної земельної ділянки, саме на власника такої земельної ділянки покладається обов"язок з вчинення дій з підготовки документів та формування (поділу) земельної ділянки в порядку встановленому законом та внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно інформації щодо скасування такої реєстрації та відомостей про земельну ділянку, яка сформована законним шляхом , а не формально покликатися на запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та безпідставно нараховувати плату за користування земельною ділянкою більшої площі, аніж площі, яку займає об"єкт нерухомості.
Виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду цієї справи, враховуючи їх вірогідність та взаємозв`язок, відповідно до ст. 86 ГПК України, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що позивач в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, на які посилався в позові не довів, доказів знаходження об"єктів нерухомості відповідача на земельній ділянці кадастровий номер 2610100000:05:001:0132 площею 0,0474 га та користування нею не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати в сумі 372 890 грн 63 коп. не належить до задоволення.
Судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За поданий позов позивач сплатив судовий збір в сумі 4 474 грн 70 коп., що підтверджується 
платіжною інструкцією №1664 від 10 листопада 2025 року.
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи відмову в позові, судовий збір в сумі 4 474 грн 70 коп., суд покладає на позивача.
Керуючись ст.8,124 Конституції України, статтями 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ: 
відмовити у задоволенні позову  Івано-Франківської міської ради до Фізичної особи-підприємця Сидорчук Світлани Володимирівни про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 372 890 грн 63 коп.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, визначені Розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено: 25.05.2026

Суддя Т. В. Максимів