ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 р.	Справа № 440/13686/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2026, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі №440/13686/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
03 грудня 2025 року Полтавський окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким, з урахуванням ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 , заявник, апелянт) до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнив.
Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не включенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168) при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток. 
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 68 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168, та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
13.05.2026 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 надати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 440/13686/25 у встановлений законодавством строк.
Заява обґрунтована приписами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) та твердженнями про те, що на цей час судове рішення залишається невиконаним, чим порушуються права позивача (стягувача). Вважає, що судовий процес не може вважатися завершеним, оскільки остаточне судове рішення залишається невиконаним, а тому, з метою належного виконання судового рішення, необхідно встановити судовий контроль за його виконанням шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.
15 травня 2026 року Полтавський окружний адміністративний суд постановив ухвалу, якою у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 у справі № 440/13686/25 відмовив.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу в якій, просив скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15 травня 2026 року та задовільнити заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №440/13686/25.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що метою судового контролю є встановлення судом факту виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Звернула увагу суду, що згідно з частиною четвертою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду судом заяви про встановлення судового контролю за виконанням такого рішення.
Зазначає, що 27.04.2026 було направлено адвокатський запит вих. №НВ/703199/05 до Військової частини НОМЕР_1 щодо стану розгляду адвокатського запиту від 09.02.2026. Отримано лист від Військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2026 №1526/94726 в якому повідомлено: «Фінансування Військової частини НОМЕР_1 на виконання рішення суду відсутнє. Виплати за спірний період військовою частиною не проводились. На дату виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , а саме 22.11.2024, право на додаткову винагороду військовослужбовець ОСОБА_1 не набув, відповідно розмір компенсації розрахований належним чином та залишається незмінним. Сума доплати складає 0 грн 00коп. Виплати на виконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 не проводились».
Стверджує, що метою встановлення судового контролю є забезпечення реального та своєчасного виконання судового рішення, зокрема у випадках, коли існують об`єктивні підстави вважати, що рішення може бути не виконано або виконано неналежним чином.
Військова частина НОМЕР_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Під час судового розгляду встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року, зокрема зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 68 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168, та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Також суд першої інстанції вважав, що встановлення судового контролю можливе, якщо заходи з примусового виконання рішення в порядку Закону України "Про виконавче провадження" не призвели до належного виконання судового рішення. Вказав, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення № 440/13686/25 є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду від 03.12.2025 залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції помилковими та зазначає.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналіз наведених приписів процесуального закону дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом функції контролюю за суб`єктом владних повноважень стосовно дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
Водночас, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 382 КАС України, у редакції чинній з 19.12.2024, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Аналіз приписів абзацу першого частини 1 статті 382 КАС України дає підстави стверджувати, що позивач має право ініціювати встановлення судового контролю як до ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору, так і після набрання таки рішенням суду законної сили.
Так, заявник при зверненні до суду першої інстанції з цією заявою надав відповідь, отриману на адвокатський запит, від Військової частини НОМЕР_1 , в якому повідомлено: 
- Фінансування військової частини НОМЕР_1 на виконання рішення суду відсутнє.
- Виплати за спірний період військовою частиною не проводились.
- На дату виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , а саме 22.11.2024, право на додаткову винагороду військовослужбовець ОСОБА_1 не набув, відповідно розмір компенсації розрахований належним чином та залишається незмінним. Сума доплати складає 0 грн 00 коп.
- Виплати на виконання рішення суду Військовою частиною НОМЕР_1 не проводились.
Вказане свідчить про те, що, не дивлячись на набрання законної сили рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 у справі № 440/13686/25, відповідач заперечує наявність у позивача права на перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168.
Вказана обставина беззаперечно потребує судової перевірки.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача в частині вимог про встановлення судового контролю.
Відповідно до п. «ґ» ч. 4 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з, зокрема резолютивної частини із зазначенням: встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
Відповідно до ч. 3 ст. 382-1 КАС України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає наявними підстави для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 440/13686/25 протягом двох місяців, з дня отримання цієї постанови, до суду першої інстанції.
При цьому, колегія суддів вказує суду першої інстанції на те, що наявність виконавчого провадження не виключає можливості здійснення судового контролю відповідно до статті 382 КАС України, оскільки ці механізми спрямовані на досягнення різних цілей.
Більш того, відповідно до ч. 2, 4 ст. 382 КАС України у заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).
Відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.
Вказане свідчить, що наявність чи відсутність виконавчого провадження жодним чином не впливають на вирішення питання про встановлення судового контролю.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю та наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та ухвалення постанови про часткове задоволення вимог апеляційної скарги і зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.
Керуючись ст. 242, 243, 249, 250, 308, 310, 315, 320 - 322, 325, 328, 382 - 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15 травня 2026 року по справі №440/13686/25 скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 440/13686/25 - задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 440/13686/25 протягом двох місяців, з дня отримання цієї постанови, до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено 15.06.2026.