г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/326/26
Номер провадження 2/213/744/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М., 
за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,
за відсутності сторін,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач – ТОВ «ФК «ЕЙС» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 12 березня 2019 року у розмірі 29 219,96 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 березня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №605819691 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачці надано кредит у розмірі 4 000,00 грн шляхом перерахування на картковий рахунок. У зв`язку із укладенням додаткових угод до договору сума кредиту змінювалася.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №605819691. 
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №605819691.
11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідачки за кредитним договором №605819691. 
Кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідачка кредит та відсотки за його користування не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» суму заборгованості в розмірі 29 219,96 грн, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Сторони у судове засідання не з`явилися. 
У позовній заяві позивач зазначив, що просить розглядати справу в спрощеному позовному провадженні за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явилася в судове засідання, про причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань не направила. Відзив на позов до суду не надходив. 
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
26 січня 2026 року позовна заява надійшла до суду.
12 лютого 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано докази.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
12 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою укладено електронний договір №605819691, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 4 000,00 грн строком на 30 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.
Процентна ставка – 1,28% від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом.
Згідно з п.4.2 договору сторони погоджуються що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений п.1.3 договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього договору процентна ставка менша ніж 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою, визначеною п.1.4 – 1.5 договору, скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,70 % за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,70 розповсюджуються на весь період фактичного користування кредитом з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.1.3 договору.
Відповідно до п.4.3. сторони погоджуються, що проценти, нараховані згідно з п. 4.2 договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.
Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено відповідачці на номер її мобільного телефону, зазначений у заявці на отримання грошових коштів у кредит, 12 березня 2019 року в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». 
Підписавши договір, відповідачка погодилася з його умовами.
У заявці на отримання грошових коштів зазначений номер картки відповідачки: НОМЕР_1 .
Надання кредитором відповідачці грошових коштів підтверджується платіжним дорученням № 862a8f0c-2743-42dd-b212-b4627320074c.
18 березня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №605819691, за умовами якої за умовами якої збільшено суму кредиту на 1 400,00 грн з 18 березня 2019 року на строк дії договору №605819691.
19 березня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №605819691, за умовами якої за умовами якої збільшено суму кредиту на 1 300,00 грн з 19 березня 2019 року на строк дії договору №605819691.
На підставі додаткової угоди від 21 березня 2019 року суму кредиту збільшено на 1200,00 грн з 21 березня 2019 року на строк дії договору №605819691.
30 березня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №605819691, за умовами якої за умовами якої збільшено суму кредиту на 600,00 грн з 30 березня 2019 року на строк дії договору №605819691.
На підставі додаткової угоди від 01 квітня 2019 року збільшено суму кредиту на 500,00 грн з 01 квітня 2019 року на строк дії договору №605819691.
03 квітня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №605819691, за умовами якої за умовами якої збільшено суму кредиту на 1 100,00 грн з 03 квітня 2019 року на строк дії договору №605819691.
07 квітня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №605819691, за умовами якої за умовами якої збільшено суму кредиту на 650,00 грн з 07 квітня 2019 року на строк дії договору №605819691.
12 квітня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №605819691, за умовами якої продовжено строк, на який надано кредит, на 29 днів. Починаючи з 11 квітня 2019 року, позичальник сплачує за користування кредитом 1,28 % в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 11 квітня 2019 року.
Надання відповідачці кредитних коштів за додатковими угодами підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями.
Згідно з інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК», наданою на ухвалу суду про витребування доказів, платіжна картка 5168742719019964 емітована на ім`я ОСОБА_1 . Випискою з особового рахунку відповідачки підтверджується зарахування коштів у сумі 4 000,00 грн 12 березня 2019 року, 1 400,00 грн – 18 березня 2019 року, 1 300,00 грн – 19 березня 2019 року, 1 200,00 грн – 21 березня 2019 року, 600,00 грн – 30 березня 2019 року, 500,00 грн – 01 квітня 2019 року, 1 100,00 грн – 03 квітня 2019 року, 650,00 грн – 07 квітня 2019 року.
Таким чином, кредитодавцем виконано умови договору з надання кредитних коштів у загальній сумі 10 750,00 грн.
Відповідачка умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконала.
Відповідно до розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість відповідачки станом на 16 липня 2019 року становить 29 548,42 грн: 10 749,04 грн – тіло кредиту, 18 799,38 грн – проценти.
28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01.
Додатковими угодами строк дії договору факторингу продовжувався.
Пунктом 2.1. договору факторингу передбачено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року право вимоги – права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.
Таким чином, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, як і виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до п. 1.5. договору факторингу реєстр прав вимоги – означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором.
Форма цього реєстру наведена в додатку №1 до договору.
16 липня 2019 року на виконання п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано реєстр прав вимоги №35, за яким передані (відступлені) права вимоги до боржників, зокрема до відповідачки за кредитним договором № 605819691 на загальну суму 29 548,42 грн (номер запису в реєстрі – 262).
ТОВ «Таліон Плюс» здійснено нарахування та корегування розміру процентів за кредитним договором №605819691. 
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01.
Згідно з реєстром прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу №05/0820-01 – до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №605819691 на загальну суму 29 219,96 грн(номер запису в реєстрі – 1 203). Складовими заборгованості є: 10 749,04 грн – тіло кредиту, 18 470,92 грн – проценти.
11 липня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивачем (ТОВ «ФК «ЕЙС») укладено договір факторингу №11/07/25-Е,відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлене право грошової вимоги до боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 14 липня 2025 року до договору факторингу №11/07/25-Е позивачу передано право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №605819691 на загальну суму 36 879,69 грн(номер запису в реєстрі – 12217). Складовими заборгованості є: 10 749,04 грн – тіло кредиту, 18 470,92 грн – проценти, 7 659,73 грн – пеня/штрафи.
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, складеного позивачем, станом на 26 грудня 2025 року заборгованість відповідачки за кредитом становить 36 879,69 грн: 10 749,04 грн – тіло кредиту, 18 470,92 грн – проценти, 7 659,73 грн – пеня/штрафи.
Розмір заборгованості відповідачкою не спростований.
Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 29 219,96 грн, тобто без урахування неустойки в розмірі 7 659,73 грн.
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановлено, що сторонами кредитного договору визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, реальна річна процентна ставка у відповідності до розміру застосованих відсотків. 
Також встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено у формі електронного документу та підписано відповідачкою електронним підписом. 
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 зазначеного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Встановлено, що боржник не виконав зобов`язання за договором, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами не сплатив, заборгованість погашена не була. 
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
На підставі договорів факторингу від 28 листопада 2018 року, 05 серпня 2020 року та 11 липня 2025 року позивач набув права вимоги до відповідачки за договором №605819691 від 12 березня 2019 року. 
Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачкою кредитного договору, отримання нею кредитних коштів та порушення взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги за цим кредитним договором.
Відповідачкою наявність заборгованості за кредитом не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контррозрахунку не надано.
При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості первісного кредитору, який містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір.
Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідачки за тілом кредиту за договором становить 10 749,04 грн. 
Тому вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.
При вирішенні питання про доцільність стягнення заборгованості за процентами суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо – можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу – позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже – і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін – на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника – обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. 
Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність – обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає.
Під час розгляду справи встановлено, що передбачений договором строк кредитування – 30 днів, на підставі додаткової угоди до кредитного договору строк дії договору продовжено на 29 днів. Таким чином, загальний строк кредитування становить 59 днів, останній день користування кредитом – 10 травня 2019 року.
Оскільки умовами договору не передбачено пролонгації на автоматичних умовах, доказів продовження строку користування кредитом позивачем не надано, суд вважає безпідставним нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору. 
Після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Сторони можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.
Згідно з п.4.3 договору №605819691 проценти, нараховані після закінчення строку кредиту, є процентами за понадстрокове користування грошовими коштами. 
Отже, проценти, нараховані з 11 травня 2019 року, є процентами за понадстрокове користування кредитом.
Позивачем позовні вимоги в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України не заявлено.
Так, позивач у правових підставах позову не посилається на ч.2 ст.625 ЦК України, вимога про стягнення процентів не розмежована на проценти за правомірне користування кредитом і на проценти за неправомірне (понадстрокове) користування кредитом.
Тому суд вважає, що стягнення процентів за правомірне користування кредитом після закінчення строку дії договору є безпідставним.
Отже, підлягає стягненню з відповідачки проценти за користування кредитом, нараховані за період з 12 березня 2019 року по 10 травня 2019 року включно.
При визначенні розміру процентів, який підлягає стягненню, суд враховує, що на підставі п.4.2 договору у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору на нараховані за ставкою 1,28% проценти підлягають перерахуванню за ставкою 1,7%.
Здійснивши математичні підрахунки, врахувавши неодноразову зміну розміру кредиту, кількість днів, під час яких проценти нараховуються залежно від такого розміру кредиту, судом встановлено, що розмір перерахованих за період з 12 березня 2019 року по 10 травня 2019 року процентів за ставкою 1,70% має становити 9 248,29 грн. Враховуючи здійснення відповідачкою платежу в рахунок погашення процентів у сумі 3 111,04 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом становить 6 137,25 грн (9 248,29 – 3 111,04). Саме така сума заборгованості по відсоткам підлягає стягненню з відповідачки. 
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідачки заборгованості у загальному розмірі 16 886,29 грн, з яких: 10 749,04 грн – тіло кредиту, 6 137,25 грн – проценти. В стягненні решти заборгованості за процентами в розмірі 12 333,67 грн позивачу слід відмовити.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким.
Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до матеріалів справи судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7 000,00 грн.
Встановлено, що правова допомога позивачу фактично була надана, відповідачкою не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 045,30 грн (57,79%). 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 538,60 грн (57,79%).
Керуючись ст. ст. 207, 512, 514, 525, 526, 530, 638, 639, 610, 611, 1048-1049, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 274, 279, 280, 282 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії №605819691 від 12 березня 2019 року в розмірі 16 886 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн 29 коп., з яких: 10 749,04 грн – тіло кредиту, 6 137,25 грн – проценти.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» судовий збір у розмірі 1 538,60 грн та  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 045,30 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільно-процесуальним законодавством.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС", юридична адреса: вул. Поправки Юрія, буд. 6, каб.13, м. Київ, код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Дата складення повного судового рішення – 28 травня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова