ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4392/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дмитрука В.В., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ФЕНСО” до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “ФЕНСО” (далі – ТОВ “ФЕНСО”, товариство, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі – митниця, митний орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 23.03.2026 №UA205150/2026/000005/2.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач при митному оформленні бувших у використанні транспортних засобів заявив митну вартість за основним методом - за ціною договору, на підтвердження якої подав передбачені Митним кодексом України (далі – МК України) документи, зокрема зовнішньоекономічний контракт, рахунки-фактури, експортні митні декларації, транспортні документи. На думку позивача, зазначені документи у своїй сукупності підтверджують числові значення митної вартості товарів, а наведені митницею сумніви мають формальний характер і не стосуються ціни товару, що фактично сплачена або підлягає сплаті.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України).
08.05.2026 надійшло клопотання від представника позивача про долучення до матеріалів справи документів для підтвердження витрат на правничу допомогу.
Відповідач у відзиві на позов від 11.05.2926 заперечив проти його задоволення, посилаючись на наявність розбіжностей у поданих документах, зокрема, виявлено такі розбіжності: 
- відповідно до поданого рахунка-фактури №7020260042 від 04.03.2026 продавцем товару (власником) є GALAXY SLOVAKIA, s. r. o. (Словаччина), що суперечить власнику, вказаних в свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу від 11.03.2026 № НОМЕР_1 та від 30.11.2020 №2020FA04908 . Крім цього, свідоцтво від 11.03.2026 № НОМЕР_1 видано після купівлі транспортного засобу (04.03.2026), проте містить у графі власник юридичну особу «PC TRUCK PL GROUP Sp.z.o.o.», яка не зазначена у договорі та рахунка-фактурі, наданих до митного оформлення. Документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано. Дана інформація свідчить про наявність третіх осіб, які не є стороною контракту. Участь третіх осіб у ланцюзі поставки товару на митну територію України може створювати додаткові витрати, обов`язок сплати комісійної винагороди, які за правилами ч. 10 ст.58 МКУ можуть бути складовими митної вартості; 
- в міжнародній автотранспортній накладній № б/н від 04.03.2026 в графі 16 та 23 не зазначено реквізитів перевізника, відсутні відповідні підпис та печатка, що суперечить правилам заповнення CMR, передбачених Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.
Крім цього, не зазначено місце завантаження. Вищевказане свідчить про приховування вартості переміщення товару та фактичного надавача таких послуг; 
- до оформлення надано платіжну інструкцію №234 від 08.01.2026, де в призначенні платежу зазначено 4 різні інвойси. Таким чином, вказаний банківський документ не може слугувати як підстава підтвердження вартості товару, що імпортується, оскільки згідно вказаного документа неможливо ідентифікувати саме цей товар. Також, на платіжній інструкції присутня відмітка банку, що свідчить про прийняття документа, проте відсутня інформація про проведення платежу. 
Відповідач вважає, що зазначені обставини створили обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості, у зв`язку з чим митний орган правомірно відмовив у її визнанні та застосував резервний метод визначення митної вартості.
З урахуванням цього митниця вважає оскаржувані рішення правомірними та просить відмовити у задоволенні позову. 
Ухвалою суду від 12.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Волинської митниці про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін.
12.05.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.06.2026 у відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2026, яким головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №140/4392/26 було визначено суддю Дмитрука В.В., справу прийнято до провадження.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
24.01.2026 між ТОВ “ФЕНСО” (покупець) та компанією “GALAXY SLOVAKIA s.r.o” (продавець, Словацька Республіка), укладено зовнішньоекономічний контракт №4/01-25, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець оплатити автомобілі легкові нові та бувші у використанні, вантажні автомобілі нові та бувші у використанні, кузова до легкових автомобілів та запчастини до них нові та бувші у використанні, сідельні тягачі нові та бувші у використанні, мікроавтобуси нові та бувші у використанні, спеціальну будівельну техніку нову та бувшу у використанні, спеціальну будівельну техніку нову та бувшу у використанні, спеціальну сільськогосподарську техніку нову та бувшу у використанні, мотоцикли, квадроцикли та іншу мототехніку нову та бувшу у використанні (надалі “Товар”). Асортимент, кількість та ціни Товару вказуються у інвойсах, що формуються на кожну партію товару.
Відповідно до пункту 2.1. цього контракту, поставки здійснюються на умовах DАР – Ягодин, Луцьк, Ковель, Львів, Рівне, Сарни, Нововолинськ, Дубно, Виноградів, Хмельницький згідно правил “Інкотермс” за редакцією 2010 року, за домовленістю сторін. Умови поставки визначаються для кожної окремої поставки та вказуються в інвойсах.
Ціни та загальна вартість кожної партії Товару вказуються в інвойсах, які складають невід`ємну частину цього Контракту (п. 3.1. цього контракту).
Згідно із рахунком-фактурою (інвойсом) №7020260042 від 04.03.2026 до вказаного контракту продавець поставив товар – Вантажний автомобіль спеціального призначення- автобетонозмішувач, обладнаний бетононасом та рукавом для подачі бетону (24м), марки MAN, модель TGS 35.400, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи місце водія -2, призначення: змішування та перевезення бетону по дорогах загального користування, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 10518см3, за ціною 76 700,00 євро. 
ТОВ “ФЕНСО” через уповноваженого декларанта на митний пост Волинської митниці подано МД №26UA205150003031U8 з метою здійснення митного оформлення товару: “ Вантажний автомобіль спеціального призначення- автобетонозмішувач, обладнаний бетононасом та рукавом для подачі бетону (24м), марки MAN, модель TGS 35.400, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2015”. Митна вартість товару була визначена за першим методом – ціною договору.
До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) №4/01-25 від 24.01.2025; рахунок-фактуру (інвойс) №7020260042 від 04.03.2026; автотранспортну накладну (CMR) від 04.03.2026; декларація про походження товару №7020260042 від 04.03.2026; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 30.11.2020; платіжний документ №280 від 05.03.2026; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №2211-1049 від 20.03.2026; зовнішньоекономічний контракт №4/01-25 від 24.01.2025; договір про надання послуг митного брокера №3 від 01.01.2025; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.022.00709 від 20.03.3036; копію митної декларації країни відправлення №25PL402010000XARB5 від 18.03.2026.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів.
На вимогу митниці декларантом не надано жодних додаткових документів, листом №23/03 від 23.03.2026 повідомлено про їх відсутність.
У зв`язку з вищевикладеним Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 23.03.2026 №UA205150/2026/000005/2 та сформувала картку відмови №UA205150/2026/000111 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Як зазначено у графі 33 оскаржуваного рішення: 
- відповідно до поданого рахунка-фактури №7020260042 від 04.03.2026 продавцем товару (власником) є GALAXY SLOVAKIA, s. r. o. (Словаччина), що суперечить власнику, вказаних в свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу від 11.03.2026 № НОМЕР_1 та від 30.11.2020 №2020FA04908 . Крім цього, свідоцтво від 11.03.2026 № НОМЕР_1 видано після купівлі транспортного засобу (04.03.2026), проте містить у графі власник юридичну особу «PC TRUCK PL GROUP Sp.z.o.o.», яка не зазначена у договорі та рахунка-фактурі, наданих до митного оформлення. Документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано. Дана інформація свідчить про наявність третіх осіб, які не є стороною контракту. Участь третіх осіб у ланцюзі поставки товару на митну територію України може створювати додаткові витрати, обов`язок сплати комісійної винагороди, які за правилами ч. 10 ст.58 МКУ можуть бути складовими митної вартості; 
- в міжнародній автотранспортній накладній № б/н від 04.03.2026 в графі 16 та 23 не зазначено реквізитів перевізника, відсутні відповідні підпис та печатка, що суперечить правилам заповнення CMR, передбачених Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.
Крім цього, не зазначено місце завантаження. Вищевказане свідчить про приховування вартості переміщення товару та фактичного надавача таких послуг; 
- до оформлення надано платіжну інструкцію №234 від 08.01.2026, де в призначенні платежу зазначено 4 різні інвойси. Таким чином, вказаний банківський документ не може слугувати як підстава підтвердження вартості товару, що імпортується, оскільки згідно вказаного документа неможливо ідентифікувати саме цей товар. Також, на платіжній інструкції присутня відмітка банку, що свідчить про прийняття документа, проте відсутня інформація про проведення платежу. 
Внаслідок цього, митницею, відповідно до положень ст. 55 та ст. 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, які відповідають умовам ст. 59, 60 МК України (оформлені за ціною договору та час експорту яких збігається або є максимально наближеним до часу експорту оцінюваного товару), методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта - митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: Товар 1 – на рівні 111 500,00 євро/од за МД UA205140/2025/051958 від 20.08.2025. 
Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару: «Автобетонозмішувач, б/в - 1шт.:- марка - MAN- модель -TGS 35.400- календарний рік виготовлення – 2015, вид палива – дизель, потужність двигуна – 294 кВт- колісна формула - 8х4- загальна кількість місць, включаючи місце водія - 2- тип кузова - спеціалізований автомобіль (автобетонозмішувач), додатково обладнаний бетононасосом», який ввозився з Нідерландів на умовах поставки DAP UA Луцьк, та з урахуванням обсягу партії товару (1 шт). Рівень митної вартості становить 111500,00 євро за шт. Коригування на обсяг партії, комерційні умови не здійснювалося. Оцінюваний товар ввезено в тій же кількості, що і товар за ЕМД №UA205140/2025/051958.
Декларанту запропоновано звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг, за умови надання гарантій відповідно до розділу Х МК України.
Товар випущено у вільний обіг з наданням гарантій, передбачених ч. 7 ст. 55 МК України, про що свідчить митна декларація від 23.03.2026 №26UA205150003031U8.
Позивач, не погоджуючись із рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів, звернувся до суду із цим позовом.
При вирішення спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із частинами першою - третьою статті 52 цього ж Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
Як передбачено частинами другою - третьою статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частинами першою - третьою статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
Згідно з частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
За приписами частин п`ятої - восьмої статті 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
На думку суду, виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів, відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості товарів, з огляду на таке.
Судом встановлено, що як до митного оформлення, так і до суду позивач надав передбачені статтею 53 МК України документи, які підтверджують задекларовану у вказаній вище МД митну вартість товару, зокрема: зовнішньоекономічний договір (контракт) №4/01-25 від 24.01.2025; рахунок-фактуру (інвойс) №7020260042 від 04.03.2026; автотранспортну накладну (CMR) від 04.03.2026; декларація про походження товару №7020260042 від 04.03.2026; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 30.11.2020; платіжний документ №280 від 05.03.2026; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №2211-1049 від 20.03.2026; зовнішньоекономічний контракт №4/01-25 від 24.01.2025; договір про надання послуг митного брокера №3 від 01.01.2025; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.022.00709 від 20.03.3036; копію митної декларації країни відправлення №25PL402010000XARB5 від 18.03.2026. 
На думку суду, відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Суд також звертає увагу, що в порядку частини третьої статті 53, пункту 2 частини п`ятої статті 54 МК України відповідач має право запитувати від декларанта лише ті документи, які необхідні для підтвердження заявленої митної вартості.
Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Разом з тим, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27.03.2020 (справа № 540/2605/18), від 06.05.2020 (справа № 140/1713/19), від 21.10.2021 (справа № 420/4820/19).
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).
Такі правові висновки підтверджуються чіткою та послідовною практикою Верховного Суду, яка наведена, зокрема, у постановах від 12.03.2020 у справі №804/6243/14, від 02.03.2021 у справі №380/842/20. У цих рішеннях суду касаційної інстанції також зазначено, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.
Разом з тим, в оскаржуваних рішеннях відсутнє обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товарів та суд вважає, що вказані розбіжності, про які зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість спірного товару.
Так, контрактом від 24.01.2026 між ТОВ “ФЕНСО” (покупець) та компанією “GALAXY SLOVAKIA s.r.o” (продавець, Словацька Республіка), укладено зовнішньоекономічний контракт №4/01-25, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець оплатити автомобілі легкові нові та бувші у використанні, вантажні автомобілі нові та бувші у використанні, кузова до легкових автомобілів та запчастини до них нові та бувші у використанні, сідельні тягачі нові та бувші у використанні, мікроавтобуси нові та бувші у використанні, спеціальну будівельну техніку нову та бувшу у використанні, спеціальну будівельну техніку нову та бувшу у використанні, спеціальну сільськогосподарську техніку нову та бувшу у використанні, мотоцикли, квадроцикли та іншу мототехніку нову та бувшу у використанні (надалі “Товар”). Асортимент, кількість та ціни Товару вказуються у інвойсах, що формуються на кожну партію товару.
Відповідно до пункту 2.1. цього контракту, поставки здійснюються на умовах DАР – Ягодин, Луцьк, Ковель, Львів, Рівне, Сарни, Нововолинськ, Дубно, Виноградів, Хмельницький згідно правил “Інкотермс” за редакцією 2010 року, за домовленістю сторін. Умови поставки визначаються для кожної окремої поставки та вказуються в інвойсах.
Ціни та загальна вартість кожної партії Товару вказуються в інвойсах, які складають невід`ємну частину цього Контракту (п. 3.1. цього контракту).
Згідно із рахунком-фактурою (інвойсом) №7020260042 від 04.03.2026 до вказаного контракту продавець поставив товар – Вантажний автомобіль спеціального призначення- автобетонозмішувач, обладнаний бетононасом та рукавом для подачі бетону (24м), марки MAN, модель TGS 35.400, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи місце водія -2, призначення: змішування та перевезення бетону по дорогах загального користування, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 10518см3, за ціною 76 700,00 євро.
Відтак, суд вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом митну вартість спірних товарів, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.
Щодо розбіжностей у поданих документах, які зазначені в оскаржуваних рішеннях, суд зазначає наступне.
Відповідно до поданого рахунка-фактури №7020260042 від 04.03.2026 продавцем товару (власником) є GALAXY SLOVAKIA, s. r. o. (Словаччина), що суперечить власнику, вказаних в свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу від 11.03.2026 № НОМЕР_1 та від 30.11.2020 №2020FA04908 . Крім цього, свідоцтво від 11.03.2026 № НОМЕР_1 видано після купівлі транспортного засобу (04.03.2026), проте містить у графі власник юридичну особу «PC TRUCK PL GROUP Sp.z.o.o.», яка не зазначена у договорі та рахунка-фактурі, наданих до митного оформлення. Документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано. Дана інформація свідчить про наявність третіх осіб, які не є стороною контракту. Участь третіх осіб у ланцюзі поставки товару на митну територію України може створювати додаткові витрати, обов`язок сплати комісійної винагороди, які за правилами ч. 10 ст.58 МКУ можуть бути складовими митної вартості.
Суд зауважує, що відомості із свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів не впливають на числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ввезений на митну територію України товар. Розбіжності щодо власника у свідоцтві про реєстрацію транспортних засобів не обґрунтовують сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та не містять об`єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню щодо числової вартості транспортного засобу. Зазначені обставини були досліджені Верховним Судом, позиція Верховного Суду викладена у постанові від 19.06.2020 (в рамках справи №1.380.2019.002044, адміністративне провадження №К/9901/31560/19, №К/9901/34055/19 (ЄДРСРУ №89928600).
Додатково суд звертає увагу, що відповідно до статті 53 МК України свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не входить до переліку документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Товари, імпортовані з Словацької Республіки, що є країною-членом Європейського Союзу, відповідно на цю країну також поширюються норми Директиви Ради Європейського Союзу 1999/37/ЕС від 29.04.1999 про реєстраційні документи транспортних засобів, де вказано про можливість не перереєстрації транспортних засобів на нових власників у випадку подальшого продажу.
Митний орган не навів жодного доказу, що участь іншої особи у попередньому ланцюзі обігу: вплинула на ціну товару; спричинила додаткові платежі, які підлягали включенню до митної вартості.
Сам по собі факт можливого залучення третіх осіб не доводить ані заниження вартості, ані недостовірності інвойсу.
Також, документ №4146345 від 11.03.2026 - це польське «Тимчасове свідоцтво» (Pozwolenie Czasowe), виданий у Польщі компанії РС TRUCK PL GROUP. У Польщі при купівлі авто посередником (експортером) часто оформлюється тимчасова реєстрація для вивозу за кордон або транзиту. Отже, вказаний документ є тимчасовим реєстраційним документом, який відповідно до практики держав-членів ЄС оформлюється після набуття транспортного засобу для цілей його транспортування, реєстрації або проходження технічного контролю.
Відповідно до статті 53 МК України свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не входить до переліку документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів. 
Отже, на митну вартість товару не впливає та обставина, що відомості про власника транспортного засобу, зазначені у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів. Продавець, реалізуючи транспортний засіб, не зобов?язаний здійснювати його реєстрацію за собою, а наявність у продавця права продажу може бути обумовлено цивільно-правовими відносинами між безпосереднім власником транспортного засобу та продавцем. З поданих декларантом документів, а саме контракту №4/01-25, рахунка-фактури №7020260042 від 04.03.2026, платіжної інструкції №280 від 05.03.2026, експортної декларації зрозуміло, що продавцем є компанія "GALAXY SLOVAKIA, s.r.o."
У свою чергу, чинним законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця-експортера, а питання щодо перевірки повноважень продавця здійснення продажу транспортного засобу не входить до компетенції митниці та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі.
Таким чином, будь-які сумніви митного органу з приводу свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу є необгрунтованими.
Щодо розбіжності митного органу про те, що в міжнародній автотранспортній накладній № б/н від 04.03.2026 в графі 16 та 23 не зазначено реквізитів перевізника, відсутні відповідні підпис та печатка, що суперечить правилам заповнення CMR, передбачених Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів. Крім цього, не зазначено місце завантаження, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 53 МКУ, документами, що підтверджують митну вартість, є контракт, рахунок-фактура, платіжні документи тощо. Автотранспортна накладна не є обов?язковим документом для підтвердження ціни, а слугує допоміжним доказом доставки. Верховний Суд неодноразово наголошував, що недоліки в оформленні транспортних документів самі по собі не можуть бути підставою для відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості.
Основною функцією автотранспортної накладної є підтвердження факту прийняття вантажу до перевезення та умов перевезення, а не підтвердження ціни товару. Перевізник може зазначатися в інших транспортних або комерційних документах.
Дані про перевізника часто містяться в супровідних документах (договорах перевезення, рахунках за транспортні послуги, додаткових транспортних накладних), які разом з іншими доказами підтверджують факт доставки товару.
Наявність або відсутність заповнення певної графи не впливає на правомірність заявленої митної вартості.
Митна вартість визначається на підставі комерційних документів, а не транспортних накладних.
Навіть у разі наявних недоліків у CMR, то вони жодним чином не можуть впливати на задекларовану митну вартість товару з врахуванням поданих позивачем документів. При цьому відповідачем не обґрунтовано, чим виявлені її недоліки впливають на визначення митної вартості товару, враховуючи те, що запитувач надав митному органу всі наявні в ньому та достатні документи, необхідні для визначення. 
Приписами МК України не передбачено, що CMR є джерелом відомостей про митну вартість товарів. Тому, окремі недоліки у заповненні товарно-транспортної накладної не можуть бути підставою для відмови в митному оформленні товару за ціною контракту, якщо така підтверджена сукупністю інших доказів.
Щодо розбіжності, зазначеної у графі 33 оскаржуваного рішення: «До оформлення надано платіжну інструкцію №234 від 08.01.2026, де в призначенні платежу зазначено 4 різні інвойси. Таким чином, вказаний банківський документ не може слугувати як підстава підтвердження вартості товару, що імпортується, оскільки згідно вказаного документа неможливо ідентифікувати саме цей товар. Також, на платіжній інструкції присутня відмітка банку, що свідчить про прийняття документа, проте відсутня інформація про проведення платежу» , суд зазначає таке.
ТОВ «ФЕНСО» було оплачено товару у повному обсязі відповідно до рахунку-фактури №7020260042 від 04.03.2026, підтвердженням цього є платіжна інструкція з відміткою установи банку про проведення платежу №280 від 05.03.2026 на суму 76 700,00 євро.
Оплата була проведена одночасно за чотири поставки згідно з рахунками-фактури №7020260029 від 17.02.2026, №7020260037, №7020260038 від 27.02.2026, №7020260042 від 04.03.2026.
Згідно з рахунком №7020260029 від 17.02.2026 вартість товару становить 8900,00 євро, №7020260037-10500,00 євро, №7020260038-11300,00 євро, №7020260042 від 04.03.2026 - 46 000,00 євро, що в загальній сум складає 76 700,00 євро, що підтверджується платіжною інструкцією №280 від 05.03.2026.
На підтвердження того, що саме за цей товар «Вантажний автомобіль-спеціального призначення автобетонозмішувач, обладнаний бетононасом та рукавом для подачі бетону (24м), марки MAN, модель TGS 35.400, ідентифікаційний номер (номер шасс)- НОМЕР_4 » проведена була оплата, зазначаємо, що у графі 70 «Призначення платежу» платіжної інструкції №52 міститься посилання і на укладений між сторонами Контракт, і власне на рахунок: фактуру №7020260042 від 04.03.2026 та зазначено як «передоплата за транспортні засоби...», що прямо ідентифікує відповідну господарську операцію та дозволяє однозначно співвіднести здійснений платіж конкретною поставкою товару.
Така ідентифікація повною мірою забезпечується шляхом належного заповнення платіжних документів, зокрема зазначення у графі 70 платіжної інструкції детальної інформації щодо підстави платежу - реквізитів зовнішньоекономічного контракту, а також конкретного рахунку-фактури (інвойсу), на виконання якого здійснюється платіж. Додатково можуть зазначатися номер і дата інвойсу, специфікації або інші супровідні документи, що унеможливлює будь-яку неоднозначність щодо призначення платежу.
Таким чином, навіть у випадку консолідованого платежу за декілька поставок, за умови належного документального оформлення, зберігається повна прозорість та простежуваність фінансових операцій. Це відповідає як вимогам валютного контролю, так і загальним принципам бухгалтерського обліку та податкового законодавства.
Отже, відсутні підстави для сумнівів у правомірності проведених розрахунків або у зв?язку здійснених платежів із конкретними поставками товару, оскільки всі операції є чітко ідентифікованими, логічно узгодженими між собою та належним чином підтвердженими документально.
З урахуванням наведеного висновок у спірних рішеннях про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.
Із тексту спірного рішення слідує, що митним органом коригування митної вартості товару було здійснено за резервним методом на підставі раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, що зазначені в МД №UA205140/2025/051958 від 20.08.2025, зміст якої перевірити суд позбавлений можливості.
При вирішенні спору суд також враховує, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в Автоматизованій системі аналізу та управління ризиками (АСАУР), повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Тож вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятись з огляду на технічний стан транспортного засобу, пробіг, умови поставки тощо. Тому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.
Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24).
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 23.03.2026 №UA205150/2026/000005/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.
Таким чином, позов належить задовольнити повністю.
Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у сумі 12 746, 48 грн, сплачений платіжною інструкцією від 07.04.2026 №186.
Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У пункті 269 Рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України” Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі “Іатрідіс проти Греції” (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Як вбачається із доданих письмових доказів (договору про надання правничої допомоги від 01.03.2026 №204-ЮП, рахунку-фактури №914 від 30.03.2026, рахунку-фактури №947 від 30.04.2026, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу №31/03-26 від 31.03.2026, акта №914 та №947 приймання-передачі наданих послуг, платіжних інструкцій №177 від 31.03.2026 та №203 від 30.04.2026) позивач сплатив Адвокатському бюро “Крючкова” кошти в загальній сумі 20 000,00 грн на оплату правової допомоги, яка відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу складається з: ознайомлення керівника позивача із процесуальними правами та обов`язками щодо захисту прав та інтересів порушеного права (1 год); ознайомлення з рішенням про коригування митної вартості товарів №UA205150/2026/000005/2 від 23.03.2026, та іншими товаросупровідними документами наданими до митного оформлення (1 год.); подання письмових пояснень на вимогу митного органу щодо поставки (1 год); пошук інформації щодо контрагента у мережі Інтернет та перевірка правосуб`єктності учасників зовнішньоекономічної операції (1 год); складання стратегії представництва ТОВ “ФЕНСО” у суді щодо даної справи (1 год); вивчення судової практики з відповідних правовідносин (1 год.); складання та подання вищевказаної позовної заяви (2 год). Отже, з наданих документів слідує, що сума витрат на правову допомогу становить 20 000,00 грн.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.
Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Таким чином, з наведеної правової позиції слідує, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, а тому, враховуючи предмет спору, незначну складність справи, заявлене представником відповідача клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.
При цьому, суд зазначає, що ознайомлення з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів, з товаросупровідними документами, пошук інформації, аналіз та вивчення фактичних обставин справи, судової практики включається до витрат пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а тому дані витрати повинен понести позивач. Крім того, надання письмових пояснень на вимогу митного органу здійснено до пред`явлення цього позову та поза межами розгляду даної справи. 
Отже, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у загальній сумі 15 746,48 грн, де судовий збір – 12 746,48 грн, а витрати на правничу допомогу – 3 000,00 грн.
Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 23.03.2026 №UA205150/2026/000005/2.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ФЕНСО” судові витрати у сумі 15 746,48 грн (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок шість гривень 48 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “ФЕНСО” (45240, Волинська область, Луцький район, село Жидичин, вулиця Данила Галицького, будинок 89, офіс 3, ідентифікаційний код юридичної особи 44844717).
Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385).

Суддя В.В. Дмитрук