Справа № 347/627/26
Провадження № 2/347/620/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області, в складі:
головуючої судді: Крилюк М.І.,
секретаря: Лазорик Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:
Представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 15.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферту) № 15.05.2025-100002176 .
Відповідно до умов Договору, Позичальнику було надано кредит у сумі 3000 грн, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів від 15.05.2025. Строк користування кредитом становить 140 днів, а кінцевий строк його повернення визначено як 01.10.2025.
Згідно з умовами Договору, Заявка Позичальника є його невід`ємною частиною та містить індивідуальні умови кредитування, з якими Позичальник ознайомився та погодився під час укладення договору.
Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 1% за кожен день користування кредитом. Крім того, Договором передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що становить 600 грн, яка нараховується одноразово в день видачі кредиту.
Умовами Договору також передбачено можливість продовження строку кредитування (пролонгації) за ініціативою Позичальника шляхом подання відповідного звернення, у тому числі в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора. Інформація про зміну строків кредитування доводиться до Позичальника через особистий кабінет на вебсайті Кредитодавця.
Кредит надавався шляхом безготівкового перерахування на рахунок Позичальника, у тому числі із використанням реквізитів електронного платіжного засобу.
Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та комісію, а також використовувати кошти виключно для особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою діяльністю чи участю в азартних іграх.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти Позичальнику.
Натомість ОСОБА_1 належним чином зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 9300 грн, яка складається з: 3000 грн — тіло кредиту; 4200 грн — проценти за користування кредитом; 600 грн — комісія за надання кредиту; 1500 грн — неустойка за прострочення виконання зобов`язань. 
Позивач вказує, що Договір є споживчим кредитним договором, укладеним після набрання чинності відповідних змін до законодавства, а тому правове регулювання відносин сторін здійснюється, зокрема, Законом України «Про споживче кредитування».
Умовами Договору передбачено нарахування неустойки у разі прострочення виконання грошових зобов`язань, а також застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України щодо відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Укладення Договору відбулося в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, надісланого на фінансовий номер телефону Позичальника. Ідентифікація особи здійснювалася із застосуванням системи BankID Національного банку України.
Позичальник акцептував умови Договору шляхом підписання електронних документів одноразовим ідентифікатором, що підтверджує належне укладення договору в електронній формі.
Факт отримання кредитних коштів підтверджується квитанцією про перерахування коштів від 15.05.2025, яка є належним та допустимим доказом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги».
Оскільки добровільного погашення заборгованості не відбулося, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9300 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Відзиву на позов, заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило.
З огляду на зазначене, суд встановив, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за відсутності відповідача із можливістю винесення заочного рішення.
На підставі статті 281 ЦПК України, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2026 року було постановлено здійснити заочний розгляд даної цивільної справи.
Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши обґрунтованість заявлених позовних вимог та оцінивши їх відповідність нормам чинного законодавства, доходить висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав:
Як вбачається з письмових доказів, наданих позивачем та долучених до матеріалів справи, зокрема копії пропозиції про укладення кредитного договору (а.с.18-31) 15.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 15.05.2025-100002176.
Факт укладення договору та погодження його умов підтверджується також скриншотом ідентифікації через BankID (додаток “Скриншот BankID Бурдяк.pdf”), з якого вбачається проходження відповідачем електронної ідентифікації, а також документами, що підтверджують використання одноразового ідентифікатора.
Відповідно до умов договору, підтверджених матеріалами справи (зокрема “кд.pdf”), позивач надав відповідачу кредит у сумі 3000 грн, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів від 15.05.2025 (“чек.pdf”), яка свідчить про фактичне зарахування коштів на рахунок позичальника.
Строк користування кредитом становив 140 днів, а кінцевий строк повернення визначено як 01.10.2025, що випливає з умов договору та заявки, долучених до матеріалів справи.
Згідно з умовами договору (додаток 6 “кд.pdf”), заявка позичальника є його невід`ємною частиною та містить індивідуальні умови кредитування, з якими відповідач був ознайомлений та погодився під час укладення договору.
Із змісту договору убачається, що процентна ставка є фіксованою та становить 1% за кожен день користування кредитом. Також передбачено одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 600 грн (20% від суми кредиту).
Матеріалами справи підтверджується, що договором передбачено можливість пролонгації строку кредитування за ініціативою позичальника шляхом подання відповідного звернення, у тому числі в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора.
Надання кредиту шляхом безготівкового перерахування підтверджується квитанцією про перерахування коштів ( Додаток 2 “чек.pdf”), яка відповідно до Закону України «Про платіжні послуги» є належним і допустимим доказом.
Зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту та сплати процентів і комісії передбачені умовами договору, які він акцептував шляхом підписання електронних документів із використанням одноразового ідентифікатора, що підтверджується також скриншотом BankID ( Додаток 3 “Скриншот BankID Бурдяк.pdf”).
Факт неналежного виконання зобов`язань підтверджується розрахунком заборгованості, згідно з яким станом на момент звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 9300 грн, що складається з: 3000 грн тіло кредиту; 4200 грн — проценти; 600 грн — комісія; 1500 грн — неустойка.
Крім того, позивач посилається на докази направлення, які підтверджують вжиття заходів досудового врегулювання та повідомлення відповідача про наявність заборгованості.
З наданого договору з платіжною установою убачається механізм проведення платіжних операцій та перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника.
Оцінивши подані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, натомість відповідач належним чином зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 9300 грн є підтвердженими належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронна ідентифікація — це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, яка забезпечує однозначне встановлення особи. Ідентифікація може здійснюватися як на підставі документів на матеріальних носіях, так і за допомогою електронних даних.
Статтею 14 зазначеного Закону передбачено, що електронна ідентифікація здійснюється із застосуванням відповідних засобів електронної ідентифікації згідно зі схемами, затвердженими Кабінетом Міністрів України, що надає електронним підписам та правочинам належну юридичну силу.
Згідно із Законом України «Про електронну комерцію» визначено правові засади укладення електронних правочинів. Відповідно до частин 1, 3, 6 статті 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту), який може бути здійснений, зокрема, шляхом вчинення дій, що підтверджують згоду з умовами договору.
ОСОБА_1 15.05.2025 року підписав Пропозицію про укладення кредитного договору № 15.05.2025-100002176 та заявку на отримання кредиту із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е181, а також із застосуванням системи BankID, що підтверджується наданими доказами, зокрема скриншотом проходження ідентифікації. Вказане свідчить про його ознайомлення з умовами договору, їх прийняття та належне укладення договору.
Відповідно до умов кредитного договору № 15.05.2025-100002176 від 15.05.2025, позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн строком на 140 днів з кінцевою датою повернення 01.10.2025. Факт перерахування кредитних коштів підтверджується квитанцією від 15.05.2025.
ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, як вбачається з розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 9300 грн, що складається з: 3000 грн — основна сума боргу; 4200 грн — нараховані проценти; 600 грн — комісія;1500 грн — неустойка.
Матеріалами справи також підтверджується факт часткового погашення заборгованості, а саме здійснення платежу у розмірі 1680 грн, що підтверджується платіжними документами та відображено у розрахунку заборгованості і враховано позивачем при формуванні вимог.
Вказана заборгованість відповідачем не спростована, доказів її повного погашення або заперечень щодо розрахунку до суду не подано.
Відповідно до статей 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1048–1054 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню у встановлений строк, а відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України його невиконання або неналежне виконання є порушенням зобов`язання.
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені), відшкодування збитків, а також інші передбачені договором платежі.
Частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас стаття 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позику у строк та в порядку, що визначені договором.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки та на умовах, визначених договором.
Отже, у разі порушення зобов`язань за кредитним договором № 15.05.2025-100002176, позичальник зобов`язаний сплатити не лише основну суму боргу, але й проценти, комісію та неустойку, передбачені умовами договору.
Оцінивши надані докази у їх сукупності відповідно до статті 89 ЦПК України суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 2662 грн 40 коп.
На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 80, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 274–279, 280–282 ЦПК України, суд —
В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором № 15.05.2025-100002176 від 15.05.2025 у розмірі 9 300 (дев`ять тисяч триста) гривень, а також судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк