Справа № 473/731/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"05" червня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №9767891 від 06 грудня 2024 року, кредитним договором №101588212 від 10 січня 2025 року, кредитним договором №8779733 від 18 лютого 2025 року, договором позики №183745 від 15 березня 2025 року, кредитним договором №73388288 від 30 січня 2025 року, кредитним договором №2725730 від 04 січня 2025 року, у загальному розмірі 163 681,35 грн.
Ухвалою суду від 26 лютого 2026 року відкрито провадження у справі №473/731/26 за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Цією ж ухвалою позовні вимоги роз`єднано шляхом виділення вимог про стягнення заборгованості за договором позики №183745 від 15 березня 2025 року, кредитним договором №73388288 від 30 січня 2025 року, кредитним договором №2725730 від 04 січня 2025 року в окреме провадження з присвоєнням виділеній справі №473/818/26.
Відповідно до частини позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», що є предметом розгляду у справі №473/731/26, позивач вказував, що 06 грудня 2024 року ТОВ «Мілоан» уклало з ОСОБА_1 . Договір про споживчий кредит №9767891. 
Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 17 000 грн зі строком користування коштами протягом 345 днів (що складається з окремих періодів кредитування), а відповідачка зобов`язалася повернути кредит до 16 листопада 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,0010 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом та комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) у розмірі 14 % від суми кредиту, що сплачується протягом кожного чергового періоду кредитування.
У разі порушення позичальницею взятих на себе зобов`язань остання зобов`язалася сплачувати на користь кредитодавця штраф у розмірі 1 000 грн за кожен випадок порушення. 
28 липня 2025 року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №28072025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №9767891 від 06 грудня 2024 року. 
Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 47 950 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 16 250 грн;
-заборгованість за комісією за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) – 23 200 грн;
-нарахована неустойка за порушення умов договору – 8 500 грн. 
Крім цього, 10 січня 2025 року ТОВ «Мілоан» уклало з ОСОБА_1 . Договір про споживчий кредит №101588212. 
Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 7 500 грн зі строком користування коштами протягом 345 днів (що складається з окремих періодів кредитування), а відповідачка зобов`язалася повернути кредит до 21 грудня 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 220 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом та комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) у розмірі 7 % від суми кредиту, що сплачується протягом кожного чергового періоду кредитування.
У разі порушення позичальницею взятих на себе зобов`язань остання зобов`язалася сплачувати на користь кредитодавця штраф у розмірі 1 000 грн за кожен випадок порушення. 
28 липня 2025 року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №28072025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №101588212 від 10 січня 2025 року. 
Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 27 206,30 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 7 050 грн;
-заборгованість за процентами за користування кредитом – 5 385,64 грн;
-заборгованість за комісією за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) – 5 250 грн;
-нарахована неустойка за порушення умов договору – 9 520,66 грн. 
Крім цього, 18 лютого 2025 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ОСОБА_1 . Договір про надання споживчого кредиту №8779733.
Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000 грн зі строком користування коштами протягом 364 днів, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит до 17 лютого 2026 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом (знижена процентна ставка, що застосовується у разі, якщо позичальниця до 04 березня 2025 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу або здійснить часткове дострокове повернення кредиту), а в інших випадках проценти підлягають до нарахування за стандартною ставкою 1 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.
У разі порушення позичальницею взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити неустойку: штраф у розмірі 900 грн на 4 день такого порушення; штраф у розмірі 200 грн, починаючи з 5 дня за кожен день порушення. 
28 жовтня 2025 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №28102025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №8779733 від 18 лютого 2025 року. 
Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 24 784,05 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 9 698,06 грн;
-заборгованість за процентами за користування кредитом – 10 085,99 грн;
-нарахована неустойка за порушення умов договору – 5 000 грн. 
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі.
В судове засідання представниця позивача не з`явилася, проте в матеріалах справи (позові) міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремій заяві (позові) не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 06 грудня 2024 року ТОВ «Мілоан» уклало з ОСОБА_1 . Договір про споживчий кредит №9767891. 
Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 17 000 грн зі строком користування коштами протягом 345 днів (що складається з окремих періодів кредитування), а відповідачка зобов`язалася повернути кредит до 16 листопада 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,0010 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом та комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) у розмірі 14 % від суми кредиту, що сплачується протягом кожного чергового періоду кредитування.
У разі порушення позичальницею взятих на себе зобов`язань остання зобов`язалася сплачувати на користь кредитодавця штраф у розмірі 1 000 грн за кожен випадок порушення. 
28 липня 2025 року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №28072025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №9767891 від 06 грудня 2024 року. 
Крім цього, 10 січня 2025 року ТОВ «Мілоан» уклало з ОСОБА_1 . Договір про споживчий кредит №101588212. 
Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 7 500 грн зі строком користування коштами протягом 345 днів (що складається з окремих періодів кредитування), а відповідачка зобов`язалася повернути кредит до 21 грудня 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 220 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом та комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) у розмірі 7 % від суми кредиту, що сплачується протягом кожного чергового періоду кредитування.
У разі порушення позичальницею взятих на себе зобов`язань остання зобов`язалася сплачувати на користь кредитодавця штраф у розмірі 1 000 грн за кожен випадок порушення. 
28 липня 2025 року ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №28072025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №101588212 від 10 січня 2025 року. 
Крім цього, 18 лютого 2025 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ОСОБА_1 . Договір про надання споживчого кредиту №8779733.
Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000 грн зі строком користування коштами протягом 364 днів, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит до 17 лютого 2026 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом (знижена процентна ставка, що застосовується у разі, якщо позичальниця до 04 березня 2025 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу або здійснить часткове дострокове повернення кредиту), а в інших випадках проценти підлягають до нарахування за стандартною ставкою 1 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.
У разі порушення позичальницею взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити неустойку: штраф у розмірі 900 грн на 4 день такого порушення; штраф у розмірі 200 грн, починаючи з 5 дня за кожен день порушення. 
28 жовтня 2025 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №28102025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №8779733 від 18 лютого 2025 року. 
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори, що є предметом судового дослідження, були вчинені в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорах усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальниця підписала правочини за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Таким чином, ОСОБА_1 набула відповідні права та обов`язки позичальниці.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Водночас, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом (вказані положення такого стосуються відносин комерційної позики). 
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. 
Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 
Таким чином, з укладенням договорів факторингу до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли усі права та обов`язки первісних кредиторів за договорами.
Матеріалами справи підтверджено виконання первісними кредиторами своїх зобов`язань перед позичальницею (а.с. 22, 36, 69).
Однак матеріали справи не містять доказів належного виконання позичальницею своїх зобов`язань на користь первісних кредиторів або їх правонаступника.
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №9767891 від 06 грудня 2024 року заборгованість за вказаним договором станом на 28 липня 2025 року становить 47 950 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 16 250 грн;
-заборгованість за комісією за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) – 23 200 грн;
-нарахована неустойка – 8 500 грн. 
Проте суд не погоджується з таким розрахунком у зв`язку з наступним.
Ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.
Водночас, згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 та інших.
Наведені висновки в подальшому також підтримані й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
З кредитного договору вбачається, що комісією за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) охоплюються послуги кредитодавця з надання усіх без виключення інформаційних послуг (у тому числі тих, що віднесені законом до безоплатних), а тому вказана умова є нікчемною в силу ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, нарахування комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) є безпідставним, а тому вказана комісія не підлягає стягненню.
Водночас, частина внесених позичальницею коштів на виконання умов кредитного договору була безпідставно розподілена кредитодавцем на сплату заборгованості з комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості), яка не підлягала нарахуванню, а тому такі кошти в сумі 12 500 грн підлягають перерозподілу на погашення заборгованості за кредитом, який у зв`язку з цим складає 3 750 грн (16 250 грн – 12 500 грн).
Що стосується нарахованої неустойки, то в цій частині слід зазначити наступне.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічні положення, що містилися в Законі України «Про споживче кредитування», дійсно були виключені Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». 
При цьому, аналогічні зміни в розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України Законом № 3498-IX не вносились.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин є чинними положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 2120-IX.
У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу».
Відтак, хоч Закон №3498-IX від 22 листопада 2023 року прийнятий пізніше, ніж Закон № 2120-IX від 15 березня 2022 року, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно.
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України, застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе.
Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України.
Разом з тим, при існуванні складної змістової колізії, застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин.
У практиці Європейського суду з прав людини знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).
Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства». У справі «Кантоні проти Франції» Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним.
Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо стягнення неустойки під час дії воєнного стану.
Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17.
Враховуючи викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який регулює звільнення позичальників від відповідальності за порушення зобов`язань (зокрема сплати неустойки) під час дії воєнного стану в Україні, і яка превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
За встановленого, вказана неустойка не підлягає стягненню.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №101588212 від 10 січня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 28 липня 2025 року становить 27 206,30 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 7 050 грн;
-заборгованість за процентами (за період з 10 січня 2025 року до 28 липня 2025 року) – 5 385,64 грн;
-заборгованість за комісією за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) – 5 250 грн;
-нарахована неустойка за порушення зобов`язань – 9 520,66 грн.
Проте суд не погоджується з вказаним розрахунком у зв`язку з наступним.
Суд погоджується з нарахованою заборгованістю за кредитом (тілом кредиту).
Суд також констатує, що проценти за користування кредитом нараховані за узгодженою сторонами процентною ставкою та в межах строку кредитування, розмір процентів не перевищує обмежень, встановлених ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
У той же час, з кредитного договору вбачається, що комісією за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) охоплюються послуги кредитодавця з надання усіх без виключення інформаційних послуг (у тому числі тих, що віднесені законом до безоплатних), а тому вказана умова є нікчемною в силу ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (обґрунтування дивитись вище).
Таким чином, нарахування комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) є безпідставним, а тому вказана комісія не підлягає стягненню.
Водночас, частина внесених позичальницею коштів на виконання умов кредитного договору була безпідставно розподілена кредитодавцем на сплату заборгованості з комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості), яка не підлягала нарахуванню, а тому такі кошти в сумі 1 575 грн підлягають перерозподілу на погашення заборгованості за процентами, розмір яких у зв`язку з цим складає 3 810,64 грн (5 385,64 грн – 1 575 грн).
Що стосується нарахованої неустойки, то вона не підлягає стягненню (обґрунтування дивитись вище).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №8779733 від 18 лютого 2025 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 27 жовтня 2025 року становить 24 784,05 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 9 698,06 грн;
-заборгованість за процентами (за період з 18 лютого 2025 року до 24 червня 2025 року) – 10 085,99 грн;
-нарахована неустойка за порушення зобов`язань – 5 000 грн.
Проте суд не в повній мірі погоджується з вказаним розрахунком у зв`язку з наступним.
Суд констатує, що заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та процентами за користування кредитом нарахована у повній відповідності до умов договору. Зокрема, проценти за користування кредитом нараховані за узгодженими сторонами процентними ставками та в межах строку кредитування, розмір процентів не перевищує обмежень, встановлених ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тому в цій частині вимоги підлягають задоволенню.
Що стосується нарахованої неустойки, то вона не підлягає стягненню (обґрунтування дивитись вище).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 701,47 грн судового збору (2 032,08 грн (сплачений судовий збір відповідно до розміру вимог, що розглядаються) х 34,52 % (розмір задоволених виділених вимог)).
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 

Стягнути з  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, 2; код ЄДРПОУ 35625014, р/р № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКомбанк»):

- заборгованість за Договором про споживчий кредит від 06 грудня 2024 року №9767891, що утворилася станом на 28 липня 2025 року, а саме - заборгованість за кредитом у розмірі 3 750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень;

- заборгованість за Договором про споживчий кредит від 10 січня 2025 року №101588212, що утворилася станом на 28 липня 2025 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 7 050 (сім тисяч п`ятдесят) гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 10 січня 2025 року до 28 липня 2025 року) у розмірі 3 810 (три тисячі вісімсот десять) гривень 64 копійки, а всього в загальному розмірі 10 860 (десять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 64 копійки;

- заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту від 18 лютого 2025 року №8779733, що утворилася станом на 27 жовтня 2025 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 9 698 (дев`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім) гривень 06 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 18 лютого 2025 року до 24 червня 2025 року) у розмірі 10 085 (десять тисяч вісімдесят п`ять) гривень 99 копійок, а всього в загальному розмірі 19 784 (дев`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 05 копійок;

- судовий збір у розмірі 701 (сімсот одна) гривня 47 копійок. 

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Суддя:  О.В. Вуїв