Справа № 141/214/26
Провадження № 2/141/235/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року         с-ще Оратів
Оратівський районний суд Вінницької області, в складі головуючого судді: Демченко І.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов позов ТОВ «Споживчий центр» (далі Позивач) до ОСОБА_1 (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 7400,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим ,що 12.08.2024 ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 12.08.2024-100002309. Відповідно до умов договору, Позичальнику надано кредит у розмірі 2500,00 грн. Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора. У порушення умов кредитного договору Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.
Оскільки Відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором, утворилась заборгованість перед Позивачем, яка на момент подання позовної заяви становить 7400,00 грн, з яких: 2500,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 3150,00 грн - заборгованість за процентами; 125,00 грн – комісія за надання кредиту; 375,00 грн – додаткова комісія (за обслуговування кредитної заборгованості); 1250,00 грн - неустойка.
Згідно з відповідями Оратівської селищної ради та Державного реєстру фізичних осіб платників податків, особа, яка має РНОКПП, дату народження та зареєстрована за адресою, зазначеними в матеріалах справи, є ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 14.04.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Представник позивача та позивач копію ухвали суду отримали 19.04.2026. Клопотань та заяв не подавали.
Відповідачу ОСОБА_1 копію ухвали суду було надіслано за адресою її місця реєстрації та поштове відправлення повернулось до суду з відміткою про причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".
Відповідно до п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення ухвали суду є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, подібна відмітка дає обґрунтовані процесуальні підстави для підтвердження факту належного повідомлення сторони у справі.
Враховуючи обставини та керуючись ч.8 ст.178 ЦПК України та ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини:
12.08.2024 ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Споживчий центр» Кредитний договір, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки кредитного договору №12.08.2024-100002309, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) та з паспорту споживчого кредиту, в електронній формі через веб-сайт кредитодавця, який підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором E353.
Відповідно до умов договору, Позичальнику надається кредит у розмірі 2500,00 грн строком на 98 днів, з дати його надання, дата повернення кредиту – 17.11.2024.
Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів.
Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт».
Комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 125,00 грн.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 125 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-8237. 
Договором передбачено нарахування неустойки: 25 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Згідно з частинами 1,2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувала електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
З наданої суду довідки ТОВ «Українські платіжні рішення» (сервіс онлайн платежів iPay.ua) №1-2003 від 20.03.2026 вбачається, що 12.08.2024 на підставі договору, укладеного між ТОВ «УПР» і Позивачем, успішно перераховано кошти в сумі 2500,00грн, на платіжну картку № НОМЕР_1 , номер транзакції у системі iPay.ua 479080040, із призначенням платежу: «видача за договором кредиту №12.08.2024-100002309».
Згідно з розрахунком заборгованості за договором №12.08.2024-100002309 від 12.08.2024, загальна сума грошових вимог ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 становить 7400,00 грн, з яких: 2500,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 3150,00 грн - заборгованість за процентами; 500,00 грн – залишок комісій; 1250,00 грн - штрафи.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що Відповідач частково сплатила заборгованість за кредитним договором, а саме: 1237,50 грн – 30.11.2024 та 1312,50 грн – 02.01.2025.
Щодо позовних вимог в частині заборгованості за основною сумою боргу та процентами суд зазначає:
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626,628 ЦК України).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 заперечувала наявність кредитних зобов`язань перед ТОВ «Споживчий центр» або оспорювала їх розмір в частині основної суми боргу, натомість Позивач довів існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтвердив факт отримання позичальником кредитних коштів.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд бере до уваги надані Позивачем докази зарахування коштів на рахунок Відповідача як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування цього Відповідач не надала. Отже, позовні вимоги про стягнення з Відповідача основної суми боргу в розмірі 2500,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі N 911/19/19 вказано, що: "суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено з неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Відповідно до Закону України «Про внесення змін по деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими відповідно встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», було установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року) 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року) 1,5 %.
Крім цього, частиною 4 розділу 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498- IX від 22.11.2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 Прикінцевих та перехідних положень та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг № 3498-ІХ від 22.11.2023 року було зобов`язано привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023 року.
Всупереч цьому позивачем умови кредитного договору №12.08.2024-100002309 від 12.08.2024 не були узгоджені з приписами зазначених вище норм Закону, внаслідок чого заборгованість за нарахованими процентами у період з 21.08.2024 року до 06.10.2024 року нараховано з порушенням законодавчих обмежень.
Згідно пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» за період з 21.08.2024 року до 06.10.2024 року включно, що охоплює вже період після 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», відсотки за кредитним договором повинні нараховуватися за процентною ставкою 1 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Тобто за період з 21.08.2024 до 06.10.2024 розмір відсотків складає 1175,00 грн (2500*1%*47 днів).
Таким чином, позовні вимоги в частині заборгованості Відповідача за процентами підлягають задоволенню в розмірі 2562,50 грн.
Щодо стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту:
Кредитним договором передбачено сплата позичальником комісії за надання кредиту.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Отже, законом передбачено право банку чи іншої фінансової установи–кредитодавця, встановлювати в договорі і вимагати сплати від позичальника комісій за додаткові та супутні послуги, пов`язані, зокрема, з наданням кредиту.
Водночас встановлення комісії за дії, які не є послугою, суперечить положенням закону.
В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням кредиту, що надаються позивачу та за які кредитодавцем встановлена комісія за надання кредиту.
В позовній заяві позивач зазначає, що комісія за надання кредиту встановлена у зв`язку з наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу.
ВП ВС у постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 зазначив, що банк неповноважний стягувати з позичальника плату за дії, які не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам самого банку.
Отже, перерахування коштів позичальнику на рахунок з використанням стороннього сервісу є реалізацією обов`язку банку з надання коштів у кредит, який він взяв на себе за умовами кредитного договору, що і складає суть діяльності кредитодавця як фінансової установи. Тобто витрати кредитодавця на залучення сторонніх сервісів є звичайними витратами його господарської діяльності, а перерахування позичальнику коштів з залученням сторонніх сервісів не може розглядатись як послуга, яку замовив позичальник.
Колегія суддів ВП ВС у постановах від 13.07.2022 у справі №363/1834/17, 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавств обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Таким чином, вимога про стягнення комісії за надання кредиту є недоведеною і задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредиту.
Кредитним договором №12.08.2024-100002309 від 12.08.2024 передбачено сплата позичальником комісії за обслуговування кредиту.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
В договорі вказано, що комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
В договорі не конкретизовано, що саме входить до інформаційної підтримки позичальника, інформування, консультаційних та інших послуг, які зазначені в п.9, не визначені їх періодичність та обсяг.
Інші наведені позивачем у договорі складові обслуговування кредитної заборгованості за своєю суттю не є додатковими чи супутніми послугами, натомість є елементами організації та супроводу виконання кредитного договору, тобто діями, що здійснюються кредитодавцем у межах реалізації власних прав та виконання власних обов`язків за договором.
Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів фактичного надання відповідачу будь-яких послуг.
Таким чином, вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є недоведеними і задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині заборгованості за неустойкою, суд зазначає:
Законом України «Про споживче кредитування» передбачена можливість застосування до споживача неустойки у виді штрафу або пені, при цьому відповідно до ст.1 Закону ці терміни вживаються у значенні, наведеному в Цивільному кодексі України.
Ст.549 ЦКУ визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Отже, законом передбачено нарахування і штрафу, і пені у відсотках від невиконаного, несвоєчасно виконаного чи простроченого зобов`язання. Нарахування неустойки (штрафу, пені) у фіксованій сумі і незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання закону не відповідає.
З огляду на те, що договором передбачено нарахування неустойки за кожен день прострочення, зазначена неустойка є пенею.
Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Зазначені приписи закону позивачем порушено. 
Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У п. 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 зроблено правовий висновок, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України.
Відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення саме п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Оскільки неустойка нарахована Відповідачем у період дії воєнного стану, ці вимоги не можуть бути задоволені.
Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає заборгованість в сумі 5062,50 грн, яка виникла з кредитного договору №12.08.2024-100002309 від 12.08.2024.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, а також часткового задоволення позовних вимог, з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 1821,35 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 273, 279 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 37356833) заборгованість за кредитним договором №12.08.2024-100002309 від 12.08.2024 в розмірі 5062,50 грн (п`ять тисяч шістдесят дві гривні 50 коп.), з яких: 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) – заборгованість за основною сумою боргу; 2562,50 грн (дві тисячі п`ятсот шістдесят дві гривні 50 коп.) – заборгованість за процентами.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 1821,35 грн (одна тисяча вісімсот двадцять одна гривня 35 коп.).
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручене у день його складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 37356833).
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя І.В. Демченко