ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/1704/26
381/1594/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючої судді Соловей Г.В.,
з участю секретаря Гапонюк І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кожанської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:
19.03.2026 року адвокат Дьячук Н.В. через систему «Електронний суд» подала до Фастівського міськрайонного суду Київської області позовну заяву в інтересах ОСОБА_1 до відповідача Кожанської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. В своєму позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , про що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 31 липня 2007 року виконавчим комітетом Триліської сільської ради Фастівського району Київської області. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 не склала. Позивач, як спадкоємець за законом, у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до державного нотаріуса Фастівської районної нотаріальної контори Копійки С.В. із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вказаний будинок. 
ОСОБА_1 позбавлена можливості надати нотаріусу необхідні правовстановлюючі документи через те, що ОСОБА_3 будучи власником житлового будинку АДРЕСА_1 , за життя відповідних документів на належне їй майно не оформила та право власності на житловий будинок в органах БТІ не зареєструвала.
Разом з тим, ОСОБА_2 , набула за життя у власність житловий будинок, що підтверджується записом по-господарських книг Триліської сільської ради № 11 за 1986-1990 роки та за 1983-1985 роки, відповідно до яких житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належав голові двору ОСОБА_2 , яка була зареєстрована в даному будинку.
Просила визнати за ОСОБА_1 право власності на спадковий житловий будинок в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 . 
Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2026 року витребувано у державного нотаріуса Другої фастівської державної нотаріальної контори спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
28.04.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі де просила проводити розгляд справи без її участі та участі позивача. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Просила закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду.
18.12.2025 року на запит суду від державного нотаріуса Другої фастівської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 385/2022 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В судове засідання позивач надала заяву де позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Слухання справи проводити у її відсутність.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При дослідженні письмових матеріалів справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим виконавчим комітетом Триліської сільської ради Фастівського району, Київської області 31.07.2007 року. 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 за життя заповіт не складався, відтак в силу ст.ст. 1223, 1261 ЦК України право на спадкування за законом одержала ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги (донька спадкодавця).
Спадкування є перехід прав та обов”язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України).
Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За життя ОСОБА_2 заповіту не залишила.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є її донька, позивач по справі ОСОБА_1 . 
Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги за законом звернулася з заявою до державного нотаріуса про прийняття спадщини та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 листопада 2020 року посвідченого Копійка С.В., державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області. зареєстроване в реєстрі за № 2215. Спадщина на яку видано свідоцтва складається з грошових вкладів з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що зберігаються в ТВБВ № 10026/0661 (01) філії Головного управління по місту Києву та Київській області ПАТ «Ощадбанк».
Разом з тим, Постановою від 20 лютого 2026 року Бігіч С.Ю. державний нотаріус Другої фастівської державної нотаріальної контори, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. 
Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ “Про нотаріат” відмова нотаріуса є обгрунтованою.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року “Про судову практику у справах про спадкування” передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов”язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Перевіряючи доводи позивача судом встановлено, що відповідно до Довідки КП Фастівської міської ради Фастівське БТІ № 126 від 05 лютого 2026 року згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не реєструвалося та не видавалося.
На момент проведення первинної інвентаризації станом на 12.10.1990 року та на момент проведення поточної технічної інвентаризації 18.02.2010 року загальна площа будинку становить 55,6 кв.м., житлова – 33,4 кв.м. 
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
До прийняття Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 01.07.2004 року, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. 
В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Таким чином, спадкодавець ОСОБА_2 набула за життя у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується записом по-господарських книг Триліської сільської ради № 11 за 1986-1990 роки та № 13 за 1983-1985 роки, відповідно до яких житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належав голові двору ОСОБА_2 (довідка Триліського старостинського округу № 16-06/02 від 03.02.2026 року), довідкою виконавчого комітету Кожанської селищної ради № 16-03/15 від 03.02.2026 року про те, що спадкодавець була зареєстрована в спадковому будинку на день смерті, довідкою Триліської сільської ради № 108 від 03.03.2010 року про належність спадкоємцеві майна, довідкою Триліської сільської ради № 110 від 03.03.2010 року, технічною інвентаризацією будинку, довідкою КП ФМР «Фастівське БТІ» № 126 від 05.02.2026 року.
Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.4,12,13,76-82,133,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.1220-1222,1261,1268,1267,1268,1269,1270 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідент.номер: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 до Кожанської селищної ради, ЄДРПОУ 04359904, місцезнаходження: Київська область, Фастівський район, смт. Кожанка, вул. Заводська, 6-А про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідент.номер: НОМЕР_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення проголошено 06.05.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей