Справа № 683/1763/26  
1-кп/683/281/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
у складі: головуючої – судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , 
прокурора: ОСОБА_3 , 
потерпілого ОСОБА_4 , 
обвинуваченого ОСОБА_5 
його захисника ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старокостянтинові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12026243000000684, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 березня 2026 року про обвинувачення 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Заліщики, Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, із вищою освітою, військовослужбовця ЗСУ, головного спеціаліста відділу Центрального управління охорони державної таємниці та захисту інформації Генерального штабу Збройних Сил України, одруженого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, депутатом не обирався, раніше не судимого 
за ч.2 ст.286 КК України, 
в с т а н о в и в:

Близько 14 години 30 хвилин, 29 березня 2026 року водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Rogue», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по авто дорозі Н-03 сполученням «Житомир - Чернівці», зі сторони с. Самчики в напрямку с. Ладиги, Хмельницького району, Хмельницької області, в порушення п. 2.3 (б), 12.3, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), а саме рухаючись з перевищенням максимальної швидкості руху, поза межами населеного пункту в межах від 113.3 км/год. до 122.1 км/год., діючи недбало та необережно, будучи неуважним до дорожньої обстановки, її змінам, не передбачив можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча міг та повинен був їх передбачити, проявив неуважність, під час виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав таку технічну можливість та допустив наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля марки «Nissan Rogue», р.н. НОМЕР_1 із правою боковою частиною велосипеда «ММВЗ» червоного кольору під керуванням ОСОБА_4 , який рухався попереду в зустрічній смузі руху та раптово змінив напрямок руху вправо, виїхавши на смугу руху автомобіля марки «Nissan Rogue», р.н. НОМЕР_1 .
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди та порушення вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому кісток основи, склепіння і лицьового скелету черепа, перелому лобної кістки черепа ліворуч з поширенням лінії перелому на лобний синус, верхню стінку лівої очниці, перелому передньої стінки лівого верхньощелепного синусу, перелому кісток носу, забою м`яких тканин обличчя, забійної рани м`яких тканин лобної ділянки голови зліва, підшкірних крововиливів обличчя, забою правої нирки, забійної рани м`яких тканин правого ліктьового суглоба, які по своєму характеру, в своїй сукупності відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п. 2.3 (б), 12.3, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху, зміст якого полягає у наступному:
-п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
-п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
-12.6 Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком дозволяється рух із швидкістю:
ґ) іншим транспортним засобам:
на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год.;
на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою — не більше 110 км/год.;
на інших автомобільних дорогах — не більше 90 км/год.
Указані порушення вимог Правил дорожнього руху, допущені ОСОБА_5 , перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме: заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєному визнав та показав, що близько 14 години 30 хвилин, 29 березня 2026 року керував автомобілем марки «Nissan Rogue», р.н. НОМЕР_1 , рухався по авто дорозі Н-03 сполученням «Житомир - Чернівці» зі швидкістю більше 100 км/год, зі сторони с.Самчики в напрямку с. Ладиги, Хмельницького району Хмельницької області, коли велосипедист, що рухався попереду нього у зустрічній смузі руху, раптово перетнув зустрічну смугу руху та виїхав на його смугу руху для здійснення маневру повороту праворуч. Для уникнення зіткнення він намагався вжити заходів до гальмування та об`їхати велосипедиста з правого боку, однак зіткнення уникнути не вдалося. Він одразу викликав працівників поліції та швидку медичну допомогу, надавав потерпілому допомогу до приїзду карети швидкої допомоги та у подальшому відшкодував завдану йому шкоду. Також він надав працівникам поліції відео реєстратор, за допомогою якого в подальшому встановлено, що ним перевищено допустиму швидкість руху. 
У скоєному щиро розкаявся та просив його суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_4 в суді показав, що вказаного дня близько 14 години рухався велосипедом у напрямку с. Ладиги з лівого боку по узбіччю зустрічної для нього смуги руху, для того, щоб бачити зустрічні автомобілі. Маючи намір повернути праворуч на перехресті, не побачив автомобіль, що рухався позаду нього у попутному напрямку руху, перетнув спочатку зустрічну смугу руху та виїхав на смугу руху, де відбулось зіткнення з автомобілем під керуванням обвинуваченого. Зазначив, що завдану шкоду йому відшкодовано та претензій до обвинуваченого він не має, просив його суворо не карати, оскільки переконаний, що у дорожньо-транспортній пригоді є його вина, оскільки він рухався в порушення ПДР та не переконався у безпечності свого маневру, не показав рукою напрямок зміни руху.
Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ст.349 КПК України показаннями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, допитом потерпілого, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення. 
Його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, ай виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів. 
При призначенні покарання судом враховуються конкретні обставини справи, спричинені наслідки, поведінка обвинуваченого під час та після вчинення злочину.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. 
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає є щире каяття а також відшкодування завданої потерпілому шкоди.
Ураховуючи те, що обвинувачений надав органу досудового розслідування відео реєстратор, за допомогою відеозаписів якого встановлено фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, суд уважає, що у його діях наявна обставина, що пом`якшує покарання – активне сприяння розкриттю злочину.
ОСОБА_5 одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, має ряд відзнак та нагород за сумлінну службу, за місцем проходження служби характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив тяжкий необережний злочин.
Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Така функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала, що виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу.
Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримають його в подальшому від вчинення нових злочинів.
З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Приймаючи до уваги вчинення обвинуваченим тяжкого необережного злочину, суспільну небезпеку скоєного злочину та особу винного, наслідки, що настали, , суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі, передбаченої ч.2 ст. 286 КК України. 
При цьому, ураховуючи винну поведінку потерпілого ОСОБА_4 , який у порушення вимог п.11.14 ПДР рухався у крайній лівій смузі руху, суд не убачає підстав для призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Разом з тим, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, який передбачає, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, а також для попередження вчинення нових злочинів самим обвинуваченим та іншими особами, беручи до уваги особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його молодий вік, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, а також інші в сукупності обставини і їх поєднання, які пом`якшують покарання та знижують ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, зокрема, думку потерпілого, який просив не призначити обвинуваченому суворе покарання, суд дійшов переконання, що ОСОБА_5 не є тією суспільно-небезпечною особою, яку слід ізолювати від суспільства.
Тому суд уважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без відбування основного покарання із звільненням від покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України та покладанням на нього відповідно до вимог ст.76 КК України певних обов`язків.
При цьому суд уважає, що наведені вище обставини є підставами для застосування ст. 75 КК України, а не для призначення покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 286 КК України, як просив захисник обвинуваченого. 
Та обставина, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем не є перешкодою для звільнення військовослужбовця від відбування покарання з випробуванням, оскільки таке може відбуватись за місцем проходження його служби.
На думку суду, саме таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 31 березня 2026 року накладено арешт на велосипед марки «ММВЗ», який перебуває на території ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, а тому арешт підлягає скасуванню, а автомобіль – поверненню потерпілому.
Процесуальні витрати по справі за проведення експертиз у кримінальному провадженні становлять в загальному 9 823,28 грн, що підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. 
Керуючись ст.ст.349, 368-370, 373-376 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2026 року на речові докази скасувати:
Речові докази: велосипед марки «ММВЗ», який перебуває на території ВП №1ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, - повернути потерпілому ОСОБА_4 .
Процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 9823,28 грн, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя