Справа № 465/2645/25 
Провадження 2/465/2146/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
27.04.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Ванівського Ю.М.
при секретарі Лозинському Т-Р.А.
представника позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні майном,-
встановив:
позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні майном. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що вона є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 . Будинок складається з трьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 60,6 кв.м. Відповідачі створюють перешкоди у володінні та користуванні належним їй на праві власності майном. Так, у січні 2025 при спробі відчинити хвіртку на подвір`я та дверей житлового будинку АДРЕСА_1 наявні ключі не підійшли, ОСОБА_4 на дзвінки не відповідала, відмовлялась допустити до житлового будинку, двері ніхто не відчинив, у тому числі члени сім`ї відповідачки. Просить позовні вимоги задоволити.
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 22.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.11.2025 року підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.
Суд, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши всі наявні докази в справі в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позовної заяви.
Судом встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_5 , 1945 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на 1/3 частку спадщини її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , особн., на 1/3 частку спадщини, її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , особн. На 1/3 спадщини. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво складається з: житлового будинку АДРЕСА_2 . Будинок складається з трьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 44,5 кв.м., загальна площа будинку 60,6 кв.м. До будинку відносяться ворота, позначені в плані за АДРЕСА_3 ; огорожа з металевої сітки, позначена в плані за АДРЕСА_4 ; асфальтобетонне замощення, позначене в плані І.
Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11703767 ОСОБА_3 належить 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказав, що 19.01.2025 року син відповідача не пустив його та позивачку до будинку АДРЕСА_1 .
Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що адвокат Змисла М.Р. в інтересах ОСОБА_3 зверталась в правоохоронні органи із заявою про те, що їй чиняться перешкоди у користуванні майном за адресою: АДРЕСА_1 .
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно із статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою ст.321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.
У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі №6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Суд звертає увагу, що у даній справі спірні правовідносини стосуються не поділу будинку, а встановлення порядку спільного користування ним.
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26.05.2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12.08.2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08.09.2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15.09.2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21), від 06.02.2023 року у справі № 607/22941/21 (провадження № 61-12444св22).
За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Суд зауважує, що даний спір не стосується порядку поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, а судове рішення про встановлення порядку користування спільним майном не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Отож, аналіз даних норм цивільного законодавства та усталеної судової практики дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Судом встановлено, що права позивача ОСОБА_3 підлягають захисту у зв`язку з протиправними діями відповідачів, а тому дотримуючись балансу захисту права власності, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні житловим будинком.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України , у зв`язку із задоволенням позову, з відповідачів в рівних частинах підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.
Враховуючи наведене та на підставі ст. ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-
вирішив:
позовну заяву  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном – задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 можливість повного доступу до житлового будинку АДРЕСА_1 відчинивши та надавши ключі від дверей до будинку та хвіртки.
Заборонити ОСОБА_4 та ОСОБА_2 змінювати, встановлювати додаткові замки до житлового будинку АДРЕСА_1 без попереднього надання ОСОБА_3 від них ключів та будь-яким іншими чином перешкоджати доступу та користування ОСОБА_3 житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в рівних частинах на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 27 квітня 2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ;
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Суддя Ванівський Ю.М.