КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2026 року м. Київ справа №320/5375/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кочанової П.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСОН ОІЛ" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСОН ОІЛ" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 20.12.2021 № 31963/0901.
В обґрунтування позовних вимог позивач переконує, що ним не було порушено вимоги п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, оскільки товариством було здійснено реєстрацію витратомірів, як витратоміра лічильника, а в подальшому, самостійно виявивши помилку в реєстрі, здійснило коригування. Крім цього, позивач зазначає, що аналізуючи Акт перевірки, оскаржуване ППР та розрахунок до нього можна зробити висновок, що ГУ ДПС у Київській області зробило висновок, що на акцизному складі ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» чотири резервуари не обладнані засобами вимірювальної техніки. Проте позивач не погоджується із вказаним висновком, оскільки такий не відповідає дійсності та нормам чинного законодавства, враховуючи те, що всі рівнеміри-лічильники зареєстровані належним чином в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 8 березня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням судді з посади, справа №320/5375/23 передана на розгляд судді Кочановій П.В.
Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року прийнято справу до провадження та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» порушено п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст.230 Податкового кодексу України в частині відсутності реєстрації трьох витратомірів-лічильників, що встановлено за результатами фактичної перевірки, та відображено в Акті про її результати. 
Одночасно із відзивом відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Розглянувши вказане клопотання суд зазначає наступне.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Однак суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони може призначити судове засідання за наявності достатніх для цього обґрунтованих підстав.
Відповідно до частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Згідно з частиною сьомою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Суд зауважує, що відповідачем не обґрунтовано заявлене клопотання про розгляд справи за участі представника ГУ ДПС у Київській області.
Суд наголошує, що лише наявність в учасника процесу бажання щодо здійснення розгляду справи у судовому засіданні не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У протилежному випадку суди б мусили розглядати в обов`язковому порядку у судових засіданнях усі справи, в яких учасником процесу повідомлено про особливу важливість для нього такої справи, що зводило б нанівець власну оцінку судом обставин справи через призму необхідності чи доцільності проведення судового засідання. 
В умовах надмірного навантаження судів справами такий алгоритм дій явно б не сприяв процесуальній економії. 
З огляду на наведене, на переконання суду, судове засідання у справах незначної складності, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження, доцільно призначати та проводити у тому випадку, коли обставини справи та наявні у ній матеріали не дають у сукупності суду можливості надати правову оцінку спірним правовідносинам та вирішити спір без застосування тих процесуальних інструментів, вжиття яких можливо лише у судовому засіданні (наприклад, допит свідків, виклик спеціаліста, перекладача, проведення виїзного судового засідання тощо). Якщо ж вчинення таких процесуальних дій не є обов`язковим для розгляду та вирішення справи, судове засідання може не проводитися. 
Обставини даної справи, на переконання суду, не потребують обов`язкового проведення судового засідання для встановлення об`єктивної істини, а повний та всебічний розгляд справи, а також принцип змагальності процесу є загальною процесуальною вимогою для кожного судового провадження, незалежно від того, проводиться судове засідання у справі чи ні. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не позбавляє учасника процесу можливості надати будь-які докази чи письмові документи чи надати пояснення, виклавши їх у письмовій формі.
Також суд зауважує, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеп v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року, заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.11.2006 (скарга 73053/01 «CASE OF JUSSILA v. FINLAND», суд вказав на те, що: «Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід держави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...».
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагає проведення судового засідання, а лише бажання учасника процесу усно викласти під час проведення судового засідання свої аргументи, які можуть бути висловлені письмово, не зумовлює необхідність проведення судового засідання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ОІЛ» код ЄДРПОУ 43969245, місцезнаходження: 07700, Київська область, Яготинський район, м. Яготин, вул. Шевченка, буд. 235, було зареєстровано у якості юридичної особи з 15.02.2021, із основним видом економічної діяльності, згідно КВЕД: 47.30 Роздрібна торгівля пальним, інші види: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами, 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах, 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту, 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 56.30 Обслуговування напоями, 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у., 66.22 Діяльність страхових агентів і брокерів, 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 92.00 Організування азартних ігор 53.20 Інша поштова та кур`єрська діяльність, 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів, 52.10 Складське господарство, 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Київській області (Бориспільська ДПІ), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі Наказу від 01.11.2021 № 2495-п, направлень на проведення фактичної перевірки від 03.11.2021 №7754/10-36-09-00, № 7755/10-36-09-00, відповідно до приписів п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, у період з 03.11.2021 по 11.11.2021 було проведено фактичну перевірку АЗС за адресою: Київська область, м. Сквира, вул. Залізнична, б, 10, де здійснює діяльність ТОВ «ТЕХНО-БУД СЕРВІС», з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання норм законодавства щодо виробництва обліку та обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального, за висновками якого складено Акт «Про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на орган ДПС» від 12.11.2021 № 19346/10-36-09-00-10/43969245.
У висновках вказаного Акту контролюючим органом зазначено, що ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» порушено вимоги п.п. 230.1.2. п. 230.1 ст. 230 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями).
Вказаних висновків контролюючий орган дійшов з огляду на те, що на території акцизного складу № 1017048 здійснюється роздрібна торгівля пальним, де розташовані ємності типу РГС-25 заводський номер 610, 617, 703, 736, які обладнані рівнемірами-лічильниками та зареєстровані в Єдиному державному реєстру витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, проте, в ході перевірки було встановлено, що за період 27.05.2021 по 30.10.2021 відпуск пального здійснювався через три паливо роздавальні колонки (витратоміри-лічильники) типу GLOBAL STAR C44-44-U та С11-21-SAT серійні номери 2-105997-004, 2-105997-002 та 2-107936-001, які не зареєстровані в ЄДР.
Акт перевірки було складено у присутності начальника АЗС Зоря М.Ю., проте останній від отримання акту перевірки відмовився, про що у відповідній графі акту міститься відповідний запис, а також складено Акт відмови від підписання акта перевірки від 12.11.2021 № 1184/10-36-09-00-10/43969245.
З огляду на викладене, копію Акту перевірки було направлено на податкову адресу товариства листом з рекомендованим повідомленням про вручення, та було отримано представником 19.11.2021, що підтверджується наявними матеріалами справи.
ТОВ «ЕКСОН-ОІЛ» із висновками Акту не погодилось надало свої заперечення від 03.12.2021 №03/12-1 та № 03/12-2, розгляд яких було вирішено здійснювати у приміщенні ГУ ДПС у Київській області 17.12.2021 о 08 год. 15 хв., про що було повідомлено підприємство листом вих. 19989/12/10-36-09-00-10 від 07.12.2021.
Представники товариства на розгляд заперечень не з`явились, у зв`язку із чим про результати розгляду заперечень ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» було повідомлено листом від 17.12.2021 вих.№ 21061/12/10-36-09-00-10, відповідно до яких висновки Акту фактичної перевірки було вирішено залишити без змін, а заперечення ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» - без задоволення.
Висновок про результати розгляду заперечень було отримано представником позивача 28.12.2021, що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення, наявного в матеріалах справи.
На підставі означеного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 20.12.2021 №31963/0901, яким на підставі пп.54.3.3 п.54.3 п.54 і п.1281.1 ст. 128-1 ПК України до позивача за порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 140 000грн (як видно із розрахунку штрафної санкції вказана сума обрахована за кожний не обладнаний резервуар та/або незареєстрований рівномір-лічильник).
Вказане повідомлення-рішення було направлення позивачу листом, та отримано останнім 28.12.2021, що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення, наявного в матеріалах справи.
Позивач скористався правом на адміністративне оскарження та оскаржив спірне податкове повідомлення-рішення до ДПС України.
Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 03.02.2023 №2791/6/99-00-06-03-02-06 Скаргу ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» було вирішено залишити без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення без змін.
Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, а також, враховуючи, що досудове врегулювання спору не призвело до бажаного результату, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі по тексту також ПК України).
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 20.1.10 пункту 20.1. статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Підпунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, а також встановлено чітке розмежування щодо порядку проведення цих окремих видів перевірок.
Так, відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Пунктом 80.1 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
За змістом наведених норм, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Суд зазначає, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень. Підставам позову такого змісту, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками перевірки, - переходити до перевірки підстав позову, пов`язаних з оспорюванням висновку контролюючого органу про вчинення платником податків податкового правопорушення (порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган).
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, від 02.04.2024 у справі № 640/22507/21.
Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.
Враховуючи зазначене, в першу чергу судом досліджується питання наявності чи відсутності порушень вимог законодавства під час призначення та проведення перевірки.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 19.11.2024 по справі №160/2202/24, неналежне розкриття змісту підстав проведення перевірки в наказі (зокрема, лише з використанням нумераційного позначення відповідного пункту статті Податкового кодексу України) не є автоматичною підставою для визнання наказу протиправним, якщо загальні положення підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу охоплюють такі підстави.
Судом встановлено, що в наказі ГУ ДПС у Київській області № 2495-п від 01.11.2021 зазначено, що перевірку призначено на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями.
Метою проведення перевірки платників податків, згідно з переліком, зазначених у додатках, серед яких, у додатку № 1 до наказу від 01.11.2021 № 2495-п «Про проведення фактичних перевірок» визначено суб`єкт господарювання ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» код ЄДРПОУ: 43969245, адреса об`єкту: Сквирський р-н., м. Сквира, вул. Залізнична, б. 10, визначена наступним чином: контроль за дотриманням суб`єктами господарювання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу підакцизних товарів, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС. 
За приписами п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України підставою для призначення фактичної перевірки позивача є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
В постанові судової палати Верховного Суду від 28.05.2024 року у справі №280/1431/23 були сформульовані правові висновки, які мають забезпечити єдиний підхід у правозастосуванні під час розгляду спорів, предметом яких є дотримання контролюючим органом вимог абзацу 3 п.81.1 ст.81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу та достатність відображення підстав для проведення фактичної перевірки на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.
В цій постанові судової палати Верховного Суду наведені наступні висновки та правові позиції, які підлягають врахуванню при вирішенні даного спору:
«Судова палата звертає увагу, що правовий аналіз пункту 80.2 статті 80 ПК України свідчить про те, що здебільшого підстави, передбачені у відповідних підпунктах цієї норми, встановлюють лише єдину передумову для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків вимог законодавства у певній сфері, яка і є фактичною підставою для проведення перевірки.
Однак, підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України таких встановлює дві: (1) наявність та/або отримання певної інформації; (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері.
Саме тому цей підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України має істотну особливість у його застосуванні порівняно з іншими підпунктами цієї норми, яка і зумовлює висновок про те, що саме лише посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у рішенні про проведення перевірки не є мінімально достатнім обсягом інформації, яка має відображатися у наказі відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки.
Судова палата наголошує, що оскільки підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.
Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.
Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 ПК України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.
Судова палата не може не погодися з тим, що розкриття змісту та деталізації фактичної обставини, яка стала приводом для прийняття рішення про проведення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України (до прикладу, щодо якого саме факту отримана інформація або ж у якій сфері можливі порушення, їх характер і докази на підтвердження) відповідала б більш високим стандартам правової визначеності та більш повно б забезпечувала розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення.
Водночас, як вже зазначалося, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, підставою для визнання наказів контролюючого органу або наслідків його реалізації протиправними є не будь-які недоліки, а лише ті, які є істотними і суттєво вплинули на реалізацію прав платника податків. Відсутність детальної конкретизації підстав перевірки не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним. Здійснюючи розгляд конкретної справи та оцінюючи обставини, підстави позову, суд не позбавлений можливості встановити та перевірити дійсну наявність або відсутність підстав для призначення фактичної перевірки згідно з наказом, у якому відображено мінімально допустимий обсяг інформації.»
Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, враховуючи наявність всіх необхідних реквізитів у Наказі, направленнях на перевірку та беручи до уваги наявність означеної вище службової записки, суд зазначає про відсутність процедурних порушень проведення фактичної перевірки ТОВ «ЕКСОН ОІЛ».
Вирішуючи питання правомірності/неправомірності податкового повідомлення-рішення 20.12.2021 № 31963/0901 суд зазначає наступне.
За змістом п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.
Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.
Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.
Пунктом 128-1.1 статті 128 ПК України установлено, що необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового, та/або масового витратоміра на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, та/або місці отримання/відпуску спирту етилового у виробництво продукції, визначеної у підпунктах "д"-"ж" підпункту 229.1.1 пункту 229.1 статті 229 цього Кодексу, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового, та/або масовий витратомір.
Згідно акту від 12.11.2021 №19346/10-36-09-00-10/43969245, ТОВ «Ексон-Оіл» акцизному складі №1017048 здійснює роздрібну торгівлю пальни із використанням 3 (трьох) паливно-роздавальних колонок типу GLOBAL STAR C44-44-U та С11-21-SAT серійні номери 2-105997-004, 2-105997-002 та 2-107936-001, які не зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.
Так, на АЗС, що розташована за адресою: Київська область, м. Сквира, вул. Залізнична, буд.10, встановлено дві паливно-роздавальні колонки GLOBAL STAR C44-44-U та С11-21-SAT серійні номери 2-105997-004, 2-105997-002 та 2-107936-001.
Вказані паливно-роздавальні колонки облаштовані витратомірами №№031167, 031227, 031184, 031229, 031202, 031230, 030089, 030569, 002006, 009512 та опломбовані пломбами ДП «Укрметртестстандарт», що підтверджується формулярами про повірку законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в яких зазначені номери паливно-роздавальних колонок та дати повірки з печатками.
За допомогою засобів електронного зв`язку і електронній формі 29.04.2021 ТОВ «Ексон-Оіл» подано довідку про розпорядника акцизного складу пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри», якою зареєстровано інформацію, щодо встановлених на АЗС витратомірів 031167, 031227, 031184, 031229, 031202, 031230, 030089, 030569, 002006, 009512, якими облаштовані паливно-роздавальні колонки GLOBAL STAR C44-44-U та С11-21-SAT серійні номери 2-105997-004, 2-105997-002 та 2-107936-001. Про що свідчать квитанції №1 та №2 про доставку та реєстрацію вказаної довідки в органах ДПС.
Крім того, 01.11.2021, тобто до початку проведення фактичної перевірки, позивачем було подано коригуючу довідку про розпорядника акцизного складу пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри», якою зареєстровано інформацію, щодо встановлених на АЗС витратомірів-лічильників/паливно-роздавальні колонки GLOBAL STAR C44-44-U та С11-21-SAT серійні номери 2-105997-004, 2-105997-002 та 2-107936-001. Про що свідчать квитанції №1 та №2 про доставку та реєстрацію вказаної довідки в органах ДПС.
Довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, надані товариством до суду, відповідають змісту і формі, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 27.11.2018 № 944.
ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» на АЗС, що розташована за адресою: Київська область, м. Сквира, вул. Залізнична, буд.10, використовує чотири резервуари горизонтальних циліндричних з подвійною стінкою РГС-25, а саме: резервуар №1 бензин марки А-95 Energy (заводський номер 640); резервуар №2 бензин марки А-92 Energy (заовдський номер 617); резервуар № 3 бензин марки А-95 Energy (заводський номер 703); резервуар №4 дизтопливо ДТ Energy (заоводський номер 736), що підтверджується копіями паспортів резервуарів № Д252045-2ПС.
Вищевказані резервуари обладнані рівнеміром-лічильником «Рівнемір-сигналізатор ультразвуковий УУС №1226 з перетворювачами №№2993, 2994, 3105, 3008. Зазначений рівнемір має позитивний результат повірки, який був здійснений ДП «Тернопільстандартметрологія», що підтверджується відповідним свідоцтвом від 18.11.2019 №1742, яке чинне до 18.11.2021.
За допомогою засобів електронного зв`язку і електронній формі 29.04.2021 ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» подано довідку про розпорядника акцизного складу пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри», якою зареєстровано інформацію, щодо встановлених на АЗС резервуарів заводських №№ 157, 263, 516, 527 та рівнеміра-лічильника №1226 з перетворювачами №№№№2993, 2994, 3105, 3008 Дана інформація отримана та прийнята податковим органом.
Резервуари №№ 157, 263, 516, 527 мають позитивний результат повірки, яка була здійснена ТОВ «ЕКО ПАВЕР» 15.10.2019, що підтверджується відповідними свідоцтвами, чинними до 15.10.2024, які наявні у матеріалах справи.
Інформація щодо розмежування на АЗС резервуарів у розрізі видів пального зазначена в наказі №27-в від 29.04.2021 ТОВ «ЕКСОН ОІЛ», яким затверджено схему відповідності логістичних, заводських номерів обладнання на АЗС у розрізі розміщення видів пального, згідно якої можливо чітко встановити інформацію про резервуар та встановлені на ньому лічильники.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, твердження зафіксовані в акті перевірки від 12.11.2021 №19346/10-36-09-00-10/43969245 щодо порушення позивачем п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України на акцизному складі з уніфікованим номером 1017048 не знайшли свого підтвердження.
Відтак, спірне податкове повідомлення-рішення від 20.12.2021 № 31963/0901 форми «ПС» прийнято відповідачем необґрунтовано та протиправно, а тому підлягає скасуванню.
Решта доводів та посилань сторін у справі висновків суду не спростовують.
Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та .доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією від 03.03.2023 № 8671.
Враховуючи задоволення позову, на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 2684,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ОІЛ» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 20.12.2021 № 31963/0901.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ОІЛ» (код ЄДРПОУ 43969245, місцезнаходження: 07700, Київська область, Яготинський район, м. Яготин, вул. Шевченка, буд. 235) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5, корпус «А»). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 15 червня 2026 року.

Суддя Кочанова П.В.