ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
08 червня 2026 року 	Справа № 280/864/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (Запорізька область, с. Широке РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094. м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, код ЄДРПОУ 21910427), Пенсійного фонду України (01014, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 9, код ЄДРПОУ 00035323) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
02 лютого 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі -відповідач 1), Пенсійного фонду України (далі – відповідач 2) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якої позивач просить суд: 
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії з 01.04.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити з 01.04.2025 пенсійні виплати за другою групою інвалідності ОСОБА_1 ;
зобов`язати Пенсійний фонд України внести дані у реєстр застрахованих осіб (РЗО) функціональну підсистему Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про присвоєння статусу пенсіонера по інвалідності довічно ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 17.01.2024 йому встановлено другу групу інвалідності. З квітня 2025 року позивач припинив отримувати пенсію та звернувся до відповідача з відповіді якого дізнався про скасування ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я» групи інвалідності позивача. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 280/4221/25 скасовано рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», оформлене довідкою про невизнання інвалідом, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не визнано інвалідом. Проте, відповідачем 1 не поновлено позивачу виплату пенсії. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною у зв`язку із чим звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.02.2026 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
06 березня 2026 року Пенсійним фондом України надано до суду відзив на позовну заяву в якому вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені з наступних підстав. Відповідач 2 наголошує на тому, що позивач не наводить аргументування пред`явлених вимог до Фонду, не зазначає якими діями/бездіяльністю Фонду порушено, на його думку, права Позивача. Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є окремими юридичними особами, суб`єктами публічного права. Ототожнення вищенаведених суб`єктів в одній особі – Пенсійний фонд, не узгоджується з вимогами законодавства. Будь-яких заяв, звернень чи скарг до Пенсійного фонду України від Позивача не надходило. Також, відповідач 2 вказує на те, що відповідно до п. 1 розділу ІІ “Формування Реєстру застрахованих осіб” Положення № 10-1 РЗО формується як система накопичення, збереження електронних даних на базі централізованих інформаційних технологій відповідно до вимог Законів України “Про електронні документи та електронний документообіг”, “Про електронний цифровий підпис”, “Про захист персональних даних”, “Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах”. Інформація щодо пенсіонера автоматично формується і вноситься у РЗО за даними електронних пенсійних справ. Окрім того, скасування рішення Державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” про невизнання позивача інвалідом не відміняє, встановленого вищенаведеними нормами законодавства (Закон № 2464, Положення № 10-1), вимог щодо порядку електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів, зокрема, відомостей про інвалідність в процесі електронної інформаційної взаємодії РЗО з Єдиною інформаційною системою соціальної сфери (ЄІССС). Необхідно зазначити, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 280/4221/25 не покладено зобов`язань на Державну установу “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України” внести дані через електронну систему охорони здоров`я в Централізований банк даних з проблем інвалідності, про встановлення/відновлення статусу ОСОБА_1 як особи з інвалідністю. За наявною в Пенсійному фонді України інформацією, від Державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” до Головного управління не надходили дані щодо відновлення групи інвалідності Позивача. Відтак, в Головного управління були відсутні підстави для поновлення виплати Позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідач 2 просить відмовити у задоволення позову.
Станом на час розгляду справи відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правом на надання відзиву не скористався, жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву суду не надавав.
Відповідно до положень частин 3 - 4 ст. 124 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється:
1) за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету;
2) за відсутності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.
Копію ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 16.02.2026 доставлено до електронного кабінету відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в системі електронний суд 16.02.2026 о 20:24 год.
20 травня 2026 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано суду матеріали пенсійної справи позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Згідно з положеннями статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 23.06.2001.
Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 257936 ОСОБА_1 з 17.01.2024 встановлено другу групу інвалідності безстроково, причина інвалідності – загальне захворювання. 
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 17.02.2025 № ЦО-1700/243 встановлено, що ОСОБА_1 не є особою з інвалідністю з 16.01.2024.
Витяги з рішень експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи передано Центром оцінювання функціонування стану особи до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за актом № 524 від 05.08.2025 приймання – передачі витягів з рішень експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Розпорядженням від 14.08.2025 Відділу перерахунків пенсій № 2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі акту № 524 від 05.08.2025 з 16.01.2024 припинено виплату пенсії ОСОБА_1 та закрито особовий рахунок НОМЕР_3 .
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 280/4221/25 скасовано рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», оформлене довідкою про невизнання інвалідом, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не визнано інвалідом.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2025 у справі № 280/4221/25 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України».
Позивач 22.12.2025 засобами вебпорталу Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із клопотанням про перерахунок пенсії на підставі рішення суду.
Листом від 20.01.2026 № 6196-66427/К-01/8-0400/26 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивачу про те, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2025 та ухвала Третього апеляційного суду від 26.09.2025 по справі №280/4224/25 не містять зобов`язань до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Для поновлення виплати пенсії заявнику необхідно звернутись з відповідною заявою та рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2025 по справі №280/4224/25.
Вказані підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не спростовуються сторонами.
Суд, оцінивши повідомлені сторонами справи обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Україну проголошено, зокрема, соціальною державою (стаття 1 Конституції України). Людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку визнано найвищою цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
Принципи соціальної держави та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, що їх утілено в статтях 1, 3 Конституції України, належать до тих засадничих принципів, на яких засновано державу Україна.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Частиною першою статті 31 Закону №1058-IV визначено, що група інвалідності, її причина, час настання та строк встановлюються за результатами медико-соціальної експертизи або оцінювання повсякденного функціонування особи - для повнолітніх осіб.
Згідно із частиною першою статті 33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності (частина перша статті 34 Закону №1058-IV).
У свою чергу, відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном;
3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку;
3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин";
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою статті 49 Закону № 1058-ІV що, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Згідно із частиною третьою статті 49 Закону № 1058-ІV у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.
Приписами статті 50 Закону № 1058-ІV унормовано утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій.
Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Повертаючись до обставин справи, суд зазначає, що виплату пенсії позивачу припинено з 16.01.2024 розпорядженням від 14.08.2025 Відділу перерахунків пенсій № 2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі акту № 524 від 05.08.2025 у зв`язку із встановленням рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 17.02.2025 № ЦО-1700/243, що ОСОБА_1 не є особою з інвалідністю з 16.01.2024.
Водночас, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 280/4221/25, яке набрало законної сили, скасовано рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», оформлене довідкою про невизнання інвалідом, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не визнано інвалідом.
Вказана обставина, встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, є преюдиційною для цієї справи і не підлягає повторному доказуванню.
Тобто, оскільки зупинення виплати позивачу пенсії відбулось на підставі акта індивідуальної дії, який судом визнано протиправним та скасовано, таке зупинення не може вважатися законним та обґрунтованим.
Суд констатує, шо на цей час є чинною Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 257936 відповідно до якої ОСОБА_1 з 17.01.2024 встановлено другу групу інвалідності безстроково та на підставі якого було здійснення нарахування та виплата пенсії з 16.01.2024, тому у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відсутні правові підстави для непоновлення позивачу виплати пенсії.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Суд зазначає, що дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
В силу правового висновку постанови Верховного Суду від 24.06.2025 у справі №520/22373/24 указано, що у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Колегія суддів Верховного Суду наголошує, що дискреція органу державної влади чи місцевого самоврядування можлива лише в тому випадку, коли альтернативне рішення є законним і правомірним. Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 07.05.2025 у справі №520/9626/24.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58).
Водночас, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункт 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява № 32457/05, пункт 40, від 13.12.2007, та у справі «Трґо проти Хорватії», заява № 35298/04, пункт 67, від 11.06.2009).
Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач повинен був поновити виплату позивачу пенсії.
Суд зазначає, що хоча позивачем і не було оскаржено розпорядженням від 14.08.2025, звернувшись до відповідача він мав законні сподівання на те, що після скасування рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 17.02.2025 № ЦО-1700/243, відповідачем буде поновлено його порушені права. 
Суд зазначає, що протиправною бездіяльністю є зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, що на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта належать до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про наявність протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині не поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії, починаючи з 01.04.2025 та відповідно про наявність правових підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 з 01.04.2025 виплату пенсії по інвалідності за другою групою інвалідності.
Окрім того, суд зазначає, що реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, користувачами цього реєстру є органи податкової служби та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пенсійний фонд України має повноваження щодо внесення даних у реєстр застрахованих осіб (РЗО) функціональну підсистему Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про присвоєння статусу пенсіонера по інвалідності позивачу відповідно до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1.
На підставі рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 17.02.2025 № ЦО-1700/243, яким встановлено, що ОСОБА_1 не є особою з інвалідністю з 16.01.2024, ПФУ виключено позивача з реєстру застрахованих осіб, що є функціональною підсистемою Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно, окрім поновлення пенсії необхідним є поновлення у реєстрі застрахованих осіб (РЗО) функціональну підсистему Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про присвоєння ОСОБА_1 статусу пенсіонера по інвалідності довічно.
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог та наявність підставі для їх задоволення.
Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п`ятої статті 139 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір».
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 258, 262 КАС України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (Запорізька область, с. Широке РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094. м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, код ЄДРПОУ 21910427), Пенсійного фонду України (01014, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 9, код ЄДРПОУ 00035323) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії з 01.04.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 з 01.04.2025 виплату пенсії по інвалідності за другою групою інвалідності.
Зобов`язати Пенсійний фонд України внести дані у реєстр застрахованих осіб (РЗО) функціональну підсистему Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про присвоєння статусу пенсіонера по інвалідності довічно ОСОБА_1 .
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Розподіл судових витрат не проводиться.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08 червня 2026 року. 

Суддя О.О. Артоуз