ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4045/26 Справа № 180/1966/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О. 
суддів – Городничої В.С., Свистунової О.В.  
при секретарі – Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі — АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позов обґрунтовано тим, що 13 березня 2018 року за умовами проекту «Мonobank» між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та надано відповідачу грошові кошти в сумі 90 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. Проте відповідач порушила умови укладеного кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 144 621,57 грн, яку позивач просив стягнути, а також суму сплаченого судового збору. 
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 13 березня 2018 року в сумі 144 621,57 грн, яка утворилася станом на 22 серпня 2023 року, а також стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності АТ «Універсал Банк» факту надання кредитних коштів, а також доказів фактичного користування ними відповідачем, яка свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконала, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.
Не погодившись з ухваленим рішенням суду, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована відсутністю доказів на підтвердження того, що при підписанні анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 13 березня 2018 року відповідач ознайомилась та погодилась з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank та з Тарифами за карткою Мonobank. Крім того, наданий позивачем витяг з Тарифів за карткою Мonobank не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг. Оскільки сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, то нарахування заборгованості за відсотками за користування кредитом є незаконним та необґрунтованим. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання відповідачем кредитних коштів на її рахунок.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 березня 2018 року ОСОБА_1 та АТ «Універсал банк» в рамках проекту «Monobank» уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг. На підставі вказаного договору відповідач отримала кредит у сумі 90 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . 
Відповідно до умов анкети-заяви, саме анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк».
Так, кредитний договір між АТ «Універсал Банк» та відповідачем разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які були надані Банком боржнику через мобільний додаток, було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису відповідача.
Згідно довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту та випискою про рух коштів на рахунку кредитний ліміт боржника становить 90 000,00 грн.
Відповідач, отримавши кредитні кошти, користувалася ними, однак своєчасно не сплатила грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13 березня 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем станом на 22 серпня 2023 року становить 144 621,57 грн, з яких 90 000,00 грн — сума повністю використаного боржником кредитного ліміту та сума овердрафту, яка складає мінус 54 621,57 гривень. 
З інформації про рух коштів за карткою НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 в вбачається, що вона активно користувалась кредитними коштами, зокрема, не лише витрачала на покупки товарів в магазинах, послуг інтернету, мобільного зв`язку, переводила на доларову картку, але й поповнювала картку через Приват24, термінали IBOX.
Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову АТ «Універсал Банк» є стягнення заборгованості за тілом кредиту, що відповідає суті кредитних правовідносин. Оскільки позичальник добровільно не повернув отримані та використані кошти, а частина 2 статті 530 ЦК України дозволяє кредитору вимагати виконання зобов`язання в будь-який час (якщо строк визначено моментом пред`явлення вимоги), неповернення грошей свідчить про порушення прав кредитора.
Відтак АТ «Універсал Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Позивач АТ «Універсал Банк» запустив проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки монобанк. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.
Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.
Тобто правова природа договору, укладеного через мобільний застосунок «Monobank» полягає у приєднанні до його умов шляхом накладання власного електронного підпису, чим підтверджується згода споживача.
Укладений між сторонами даної справи договір має специфіку, не властиву укладенню кредитних договорів у паперовому вигляді. Банківське обслуговування клієнтів здійснюється дистанційно, без відділень, а тому споживач самостійно розпоряджається наданими йому коштами. Погодження з Умовами та правилами обслуговування рахунків фізичної особи шляхом проставляння електронного цифрового підпису особою свідчить про належне укладання кредитного договору.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Так, Анкета-заява до договору підписана особисто Обертас ОСОБА_2 , згідно з п. 2 якої відповідачем підтверджено, що вказана анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого позичальниця підтвердила і зобов`язалась його виконувати.
Відповідно до п. 11 Анкети-заяви все листування щодо цього договору відповідач просила здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.
До матеріалів справи долучено умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, тарифи встановлені за користування Чорною карткою monobank та паспорт споживчого кредиту «Картка monobank».
Колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача, що вона не ознайомлювалась, не підписувала та не погоджувалась з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів Мonobank | Universal Bank та з Тарифами за карткою Мonobank, з огляду на вищевикладені підстави.
Так, в п. 2 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, підписаної відповідачем 13 березня 2018 року, зазначено, що саме підписанням вказаної анкети-заяви вона погоджується з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.
Також у п. 3 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, підписаної відповідачем 13 березня 2018 року, вказано, що підписанням цього договору вона підтверджує, що ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.
Відтак, відповідач беззастережно погодилась з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту (п. 3 Анкети-заяви).
Таким чином, підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг Мonobank | Universal Bank є підтвердженням ознайомлення, підписання та погодження з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту.
Крім того, відповідач з березня 2018 року активно користувалась кредитними коштами та не оспорювала умов кредитного договору, що підтверджується долученою до матеріалів справи випискою про рух коштів по картці НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 від 28 грудня 2023 року.
Отже, наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності свідчать про належне укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди з усіх його істотних умов.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що кредитний договір укладений між сторонами у спосіб, визначений чинним законодавством України, сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням. 
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що невизнання відповідачем позовних вимог з формальних підстав є спробою уникнути боргових зобов`язань.
Тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено отримання відповідачем картки та відкриття рахунку, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються долученими до матеріалів справи копіями довідки про наявність рахунку від 28 грудня 2023 року та виписки про рух коштів по картці, з якої вбачається користування відповідачем наданими кредитними коштами.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до п. 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не було заявлено вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, штрафу, пені, 3 % річних чи інфляційних збитків.
Також безпідставними є й аргументи відповідача про неналежне дослідження судом першої інстанції доказів у справі та встановлення дійсних обставин справи не в повній мірі, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить. При цьому з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, надав їм належну правову оцінку відповідно до вимог статей 76 - 81, 89 ЦПК України та дійшов обґрунтованих висновків щодо наявності правових підстав для задоволення позову.
З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки кредитний договір укладений у спосіб, визначений чинним законодавством, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуто, що свідчить про порушення прав кредитора, який вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення грошових коштів відповідно до умов договору.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, які доведені належними та допустимими доказами, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» в сумі 144 621,57 грн.
Отже, інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та правильність висновків суду першої інстанції щодо встановлення факту існування заборгованості та правомірності вимог позивача про її стягнення, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення суду, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх спростував.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не містять передбачених законом підстав висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, та відповідно для скасування судового рішення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 09 червня 2026 року.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді В.С. Городнича 

О.В. Свистунова