ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/306/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., при секретарі судового засіданні Андріїв Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРУБОТОРГ ІНВЕСТ", вул.Шевченка, буд. 37, м. Дніпро, 49044 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС ТРЦ", участок Прелуки, буд. 607 Ш, с. Поляниця, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78593
про стягнення заборгованості в сумі 1878398,38 грн, з яких 543888,24 грн основний борг, 25991,84 грн інфляційні втрати, 12943,42 грн 3% річних, 1166928,11 грн штрафу, 128646,77 грн пені,

за участі:
від позивача: Ковальчук Денис Юрійович (в режимі вкз),
від відповідача: не з`явилися, 

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРУБОТОРГ ІНВЕСТ" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС ТРЦ" про стягнення заборгованості в сумі 2146841,64 грн, а саме: 843888,24 грн - основного боргу, 17493,89 грн - суми інфляційного збільшення, 1166928,11 грн - штрафу, 107684,23 грн - пені, 10847,17 грн - 3% річних.
Ухвалою суду від 13.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 
Заявою від 03.04.2026 позивач зменшив розмір позовних вимог, а саме просив суд стягнути з відповідача 1878398,38 грн, з яких 543888,24 грн основний борг, 25991,84 грн інфляційні втрати, 12943,42 грн 3% річних, 1166928,11 грн штрафу, 128646,77 грн пені. В судовому засіданні 11.05.2026 судом прийнято до розгляду вказану заяву, а отже, позов розглядається з урахуванням вказаної заяви.

Позиція позивача.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 06/02/2024 від 06.012.2024 в частині оплати вартості поставленого позивачем товару згідно видаткової накладної № 67 від 24.11.2025, внаслідок чого утворився борг у розмірі 543888,24 грн. У зв`язку з простроченням оплати вартості поставленого товару за видаткової накладними накладними: № 67 від 24.11.2025, № 7 від 08.02.2024, № 8 від 08.02.2024, № 9 від 08.02.2024, № 51 від 06.06.2024, № 104 від 25.11.2024, № 105 від 25.11.2024, № 107 від 27.11.2024, № 108 від 27.11.2024, № 9 від 12.02.2025, № 18 від 31.03.2025 позивачем нараховано відповідачу 25991,84 грн інфляційних втрат, 12943,42 грн 3% річних, 1166928,11 грн штрафу, 128646,77 грн пені (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.04.2026).

Позиція відповідача.
Відповідач заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне. У відповідача відсутня заборгованість на користь позивача по оплаті товару за договором поставки №06/02/2024 від 06.02.2024 у заявленій до стягнення сумі. 30.03.2026 відповідачем оплачено на користь позивача 300000 грн в рахунок оплати за договором поставки №06/02/2024 від 06.02.2024, платіжна інструкція №38. Як видно з тексту позовної заяви на сторінці 3 позовної заяви позивач зазначає обґрунтування нарахування пені, штрафу, сум інфляційного збільшення заборгованості, 3% річних за порушення строку оплати вартості товару за видатковими накладними №201 від 23.10.2023 року, № 202 від 23.10.2023 року, № 203 від 23.10.2023. Такі видаткові накладні не стосуються зобов`язань сторін за договором поставки від 06.02.2024 року №06/02/2024.
Обґрунтовуючи нарахування пені, штрафу, сум інфляційного збільшення заборгованості, 3% річних за порушення строку оплати вартості товару за видатковими накладними №104 від 25.11.2024, №105 від 25.11.2024 року (с. 4 позовної заяви) позивач стверджує, що сума поставки за видатковою за зазначеними видатковими накладними становить 3 131 350,72 гривні, що не відповідає дійсності. Відтак використовує невірну суму при розрахунку штрафних санкцій. Загальна сума видаткових накладних №104 від 25.111.2024 року, №105 від 25.11.2024 року, № 107 від 27.11.2024 року, № 108 від 27.11.2024 року становить 3 123 859,7 гривень.
У заяві від 28.04.2026 просить суд зменшити розмір штрафних санкцій (штраф та пеня) до стягнення з відповідача на 90%, співмірними та розумним розміром штрафу та пені вважати 127461,21 грн.

Обставини справи, дослідження доказів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.
06 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРУБОТОРГ ІНВЕСТ" (як постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС ТРЦ" (як покупцем) укладено договір поставки № 06/02/2024, за умовами якого постачальник зобов`язався постачати (передавати у власність) покупцю металопродукцію (далі – по тексту «товар»), а покупець прийняти та оплатити даний товар.
Відповідно до п. 1.2. даного договору, кожна партія товару визначається Специфікацією, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1), в якій зазначається: найменування (асортимент, номенклатура за сортами, марками, типами, розмірами), кількість, ціна за одиницю, загальна сума товару, що поставляється за цим договором, а також умови, терміни поставки та оплати.
Згідно п. 4.4. даного договору, право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі та/або пошкодження товару переходять від постачальника до покупця з моменту передачі-приймання товару на складі постачальника або передачі товару перевізнику покупця. Факт передачі товару засвідчується підписанням сторонами видаткової накладної, або підписання постачальником та представником (водієм) перевізника покупця або покупцем товарно-транспортної накладної. Дата отримання партії товару покупцем вказується в видатковій накладній, або у товарно–транспортній накладній.
Відповідно до п. 8.2. договору поставки № 06/02/2024 від 06.02.2024, у разі невиконання або неналежного виконання покупцем зобов`язань по оплаті за цим договором він несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення заборгованості до дня фактичної оплати, сплачує заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплачує штраф у розмірі 20% відсотків від суми заборгованості.
На виконання умов даного договору поставки №06/02/2024 від 06.02.2024, 06.02.2024 між сторонами підписано специфікацію №5, за умовами якого позивач повинен поставити товар загальною вартістю 843888,24 грн. Умови оплати – протягом 30 календарних дня з дати поставки товару.
24.11.2025 згідно видаткової накладної № 67 та товарно-транспортної накладної №67 від 24.11.2025 позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 843888,24 грн.
Станом на дату розгляду справи, вартість товару не оплачена відповідачем у повному обсязі, внаслідок чого у відповідача утворився борг за поставлений товар згідно видаткової накладної № 67 від 24.11.2025 в сумі 543888,24 грн.
У зв`язку з не сплатою вартості товару, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 168777,64 грн, сума інфляційного збільшення заборгованості за період з 25.12.2025 р. по 03.04.2026 р. – 14405,17 грн., пені за період з 25.12.2025 по 03.04.2026 у сумі 68960,13 грн., 3% річних за період з 25.12.2025 по 03.04.2026 у сумі 6812,78 грн.
На виконання умов даного договору поставки № 06/02/2024 від 06.02.2024, 06.02.2024 між сторонами підписано специфікацію № 1, за умовами якого позивач повинен поставити товар загальною вартістю 1738204,62 грн. Умови оплати – протягом 21 календарних дня з дати поставки товару.
08.02.2024 згідно видаткової накладної № 7 та товарно-транспортної накладної № 7 від 08.02.2024 позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 825857,86 грн.
08.02.2024 згідно видаткової накладної № 8 та товарно-транспортної накладної № 8 від 08.02.2024 позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 494515,69 грн.
08.02.2024 року згідно видаткової накладної № 9 та товарно-транспортної накладної № 9 від 08.02.2024 позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 417831,07 грн.
Вартість вказаного товару оплачена відповідачем з порушенням встановленого строку (після 29.02.2024), а саме 06.02.2024 сплачено 1000000 грн, 15.03.2024 у сумі 300000, 17.04.2024 у сумі 438204,62 грн.
У зв`язку з порушенням відповідачем строку оплати вартості поставленого товару, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 147620,92 грн, сума інфляційного збільшення заборгованості за період з 01.03.2024 по 16.04.2024 – 3071,81 грн, пені за період з 01.03.2024 по 16.04.2024 у сумі 19929,17 грн, 3% річних за період з 01.03.2024 по 16.04.2024 у сумі 2032,43 грн.
На виконання умов даного договору поставки № 06/02/2024 від 06.02.2024, 05.06.2024 між сторонами підписано специфікацію № 3, за умовами якого позивач повинен поставити товар загальною вартістю 875160 грн. Умови оплати – протягом 30 календарних днів з дня поставки товару.
06 червня 2024 року згідно видаткової накладної № 51 та товарно-транспортної накладної № 51 від 06 червня 2024 поставлено відповідачу товар загальною вартістю 876348 грн.
Вартість вказаного товару оплачена відповідачем з порушенням встановленого строку (після 06.07.2024), а саме 15.08.2024 у сумі 347228,00 грн, 16.08.2024 у сумі 150000 грн, 26.08.2024 у сумі 379120,00 грн.
У зв`язку з порушенням відповідачем строку оплати вартості поставленого товару, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 75824,00 грн, сума інфляційного збільшення заборгованості за період з 07.07.2024 по 25.08.2024 – 2274,72 грн, пені за період з 07.07.2024 по 25.08.2024 у сумі 13466,01 грн, 3% річних за період з 07.07.2024 по 25.08.2024 у сумі 1553,77 грн. 
На виконання умов договору поставки № 06/02/2024 від 06.02.2024, 18.11.2024 між сторонами підписано специфікацію № 4, за умовами якого позивач повинен поставити товар загальною вартістю 3131350,72 грн. Умови оплати – протягом 30 календарних днів з дня поставки товару.
25 листопада 2024 року згідно видаткової накладної № 104 та товарно-транспортної накладної № 104 від 25 листопада 2024 р. позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 784550,17 грн.
25 листопада 2024 року згідно видаткової накладної № 105 та товарно-транспортної накладної № 105 від 25 листопада 2024 р. позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 784800,17 грн.
27 листопада 2024 року згідно видаткової накладної № 107 та товарно-транспортної накладної № 107 від 27 листопада 2024 р. позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 777805,18 грн.
27 листопада 2024 року згідно видаткової накладної № 108 та товарно-транспортної накладної № 108 від 27 листопада 2024 р. позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 776740,18 грн.
Вартість вказаного товару оплачена відповідачем з порушенням встановленого строку (після 27.11.2024), а саме 26.11.2024 у сумі 200000 грн, 03.12.2024 у сумі 200000 грн, 30.12.2024 у сумі 784800,17 грн, 30.12.2024 у сумі 384550,17 грн, 31.12.2024 у сумі 777805,18 грн, 31.12.2024 у сумі 776740,18 грн.
У зв`язку з порушенням відповідачем строку оплати вартості поставленого товару, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 544779,14 грн. 
На виконання умов договору поставки № 06/02/2024 від 06.02.2024, 11.02.2025 між сторонами підписано специфікацію № 3, за умовами якого позивач повинен поставити товар загальною вартістю 730000,08 грн. Умови оплати – протягом 30 календарних днів з дня поставки товару.
12 лютого 2025 року згідно видаткової накладної № 9 та товарно-транспортної накладної № 9 від 12 лютого 2025 р. позивачем поставлено відповідачу товар загальною вартістю 730730,08 грн.
Вартість вказаного товару оплачена відповідачем з порушенням встановленого строку (після 12.03.2025), а саме 20.03.2025 у сумі 730000,08 грн, 17.04.2025 у сумі 730 грн.
У зв`язку з порушенням відповідачем строку оплати вартості поставленого товару, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 146146,01 грн.
На виконання умов договору поставки № 06/02/2024 від 06.02.2024, 31.03.2025 між сторонами підписано специфікацію № 4, за умовами якого позивач повинен поставити товар загальною вартістю 826320 грн. Умови оплати – протягом 30 календарних днів з дня поставки товару.
31 березня 2025 року згідно видаткової накладної № 18 та товарно-транспортної накладної № 18 від 31 березня 2025 року поставлено відповідачу товар загальною вартістю 826320 грн.
Вартість вказаного товару оплачена відповідачем з порушенням встановленого строку (після 30.04.2025), а саме 17.04.2025 у сумі 413160,00 грн, 10.06.2025 у сумі 218902 грн, 20.08.2025 у сумі 200000 грн.
У зв`язку з порушенням відповідачем строку оплати вартості поставленого товару, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 20% від суми заборгованості у розмірі 83780,40 грн, сума інфляційного збільшення заборгованості за період з 01.05.2025 по 19.08.2025 – 6240,14 грн, пені за період з 01.05.2025 по 19.08.2025 у сумі 26291,46 грн, 3% річних за період з 01.05.2025 по 19.08.2025 у сумі 2544,44 грн.
Таким чином, за порушення строків оплати за вищенаведеними видатковими накладними позивачем заявлено до стягнення 25991,84 грн інфляційних втрат, 12943,42 грн 3% річних, 1166928,11 грн штрафу, 128646,77 грн пені.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
У відповідності до положень ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України).
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази невизнання відповідачем факту постачання.
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання, а саме передав відповідачу обумовлений договором товар, однак відповідач, в порушення умов договору, не здійснив оплату за товар в повному обсязі згідно видаткової накладної № 67 від 24.11.2025.
За наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 543888,24 грн основного боргу є обґрунтованими.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судом встановлено факт прострочення відповідачем проведення оплати за договором поставки № 06/02/2024 від 06.02.2024, здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат та встановлено його арифметичну і методологічну правильність.
За наведеного, позовні вимоги про стягнення 25991,84 грн інфляційних втрат та 12943,42 грн 3% річних є обґрунтованими.
Частинами 1 та 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 8.2. договору поставки №06/02/2024 від 06.02.2024, у разі невиконання або неналежного виконання покупцем зобов`язань по оплаті за цим договором він несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення заборгованості до дня фактичної оплати, сплачує заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплачує штраф у розмірі 20% відсотків від суми заборгованості.
За розрахунком позивача відповідачу нараховано 1166928,11 грн штрафу у розмірі 20% відсотків та 128646,77 грн пені за прострочення виконання договірного зобов`язання. 
Враховуючи, що розрахунок пені здійснено арифметично та методологічно правильно, позовні вимоги про стягнення штрафу та пені є обґрунтованими.
Разом з тим, відповідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого. Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (правової позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
При цьому, суд зазначає про те, що розмір неустойки, до якого суд її зменшує, у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Суд зазначає, що можливість зменшення розміру штрафних санкцій є засобом недопущення їх використання ані як інструменту для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить з конкретних обставин. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).
При цьому, щодо визначення розміру до якого суд її зменшує, суд звертається до висновку викладеного у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року у справі №911/2269/22: У зв`язку з викладеним, враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), до якого суд має право її зменшити, суд не вбачає підстав для відступу від аналогічної правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 щодо застосування, зокрема, положень частини третьої статті 551 ЦК України.
Як вбачається з встановлених судом обставин справи, відповідачем не здійснено в повному обсязі оплату вартості отриманого товару згідно видаткової накладної №67 від 24.11.2025, а також з порушенням строків здійснено оплату вартості отриманого товару за договором поставки №06/02/2024 від 06.02.2024 згідно вищенаведених судом видаткових накладних.
При цьому позивачем доказів, які б свідчили про погіршення його фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності не подано, тому з урахуванням інтересів сторін в межах їх аргументів та наданих доказів, керуючись загальними засадами цивільного законодавства (справедливості, добросовісності, розумності), суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу та пені на 70%, а саме до 350078 грн штрафу, 38594 грн 03 коп. пені.
Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
За наведеного, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду даної справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 543888 грн 24 коп. основного боргу, 25991 грн 84 коп. інфляційних втрат, 12943 грн 42 коп. 3% річних, 350078 грн 43 коп. штрафу, 38594 грн 03 коп. пені. В іншій частині стягнення штрафу та пені слід відмовити у зв`язку зі зменшенням судом розміру штрафних санкцій.

Судові витрати.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, суд зазначає, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, тобто, судовий збір належить покласти на відповідача без урахування суми зменшеної пені.
Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРУБОТОРГ ІНВЕСТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС ТРЦ" про стягнення 1878398,38 грн задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС ТРЦ", участок Прелуки, буд. 607 Ш, с. Поляниця, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78593 (ідентифікаційний код 44876218) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРУБОТОРГ ІНВЕСТ", вул.Шевченка, буд. 37, м. Дніпро, 49044 (ідентифікаційний код 39333484) 543888 (п`ятсот сорок три тисячі вісімсот вісімдесят вісім) грн 24 коп. основного боргу, 25991 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто одну) грн 84 коп. інфляційних втрат, 12943 (дванадцять тисяч дев`ятсот сорок три) грн 42 коп. 3% річних, 350078 (триста п`ятдесят тисяч сімдесят вісім) грн 43 коп. штрафу, 38594 (тридцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн 03 коп. пені, 28175 (двадцять вісім тисяч сто сімдесят п`ять) грн 98 коп. судового збору.
В решті — відмовити. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 29.06.2026.

Суддя Неверовська Л.М.