Справа № 303/3216/26
2-о/303/90/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року         м. Мукачево 

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області 
в складі головуючого судді   Заболотного А.М.
секретар судового засідання  Желізняк К.П.,
за участі представника заявника  Чопик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 та факт перебування на його утриманні.
В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що вона є бабусею загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойових завдань у районі смт. Білогорівка Луганської області. Заявниця вказує, що з 2018 року та до моменту загибелі онук проживав разом із нею однією сім`єю, вів із нею спільне господарство, матеріально її утримував та фактично забезпечував її потреби, оскільки вона є особою пенсійного віку та отримує мінімальну пенсію. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та факту перебування її на утриманні загиблого військовослужбовця необхідне їй для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України.
Ухвалою від 20.04.2026 року заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.
24.04.2026 року представником заявника подано заяву про усунення недоліків заяви (документ сформований в системі «Електронний суд» 24.04.2026 року).
Ухвалою від 27.04.2026 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі з призначенням справи до розгляду за участю заявника та заінтересованих осіб. Розгляд справи призначено на 26.05.2026 року. 
Ухвалою від 26.05.2026 року (зазначеною у протоколі судового засідання) в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як заінтересовану особу ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовлено так як саме відповідна Комісія Міністерства оборони України, а не ТЦК та СП є суб`єктом прийняття остаточного рішення про призначення чи про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги утриманцям загиблого військовослужбовця. Тому саме Міністерство оборони України та відповідний орган ПФУ є заінтересованими особами у таких справах і мають залучатися для їх вирішення при зверненні особи із заявою про встановлення факту перебування на утриманні в порядку окремого провадження (постанова Верховного Суду від 01.04.2026 року у справі № 314/190/24).
19.05.2026 року від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення. Так, в поясненнях зазначено про те, що сам по собі факт спільного проживання та реєстрації місця проживання не свідчить про наявність сімейних відносин, оскільки для цього необхідним є підтвердження ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, участі у спільних витратах та інших ознак сімейних відносин. Також у поясненнях вказано, що заявницею не надано належних доказів того, що допомога з боку загиблого була для неї постійним та основним джерелом засобів до існування, а відтак відсутні підстави для встановлення факту перебування на утриманні. Крім того, Міністерство оборони України зазначило, що встановлення вказаних фактів пов`язується заявницею з реалізацією права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, що, на думку заінтересованої особи, свідчить про наявність спору про право та виключає можливість розгляду справи в порядку окремого провадження. Таким чином у задоволенні заяви просять відмовити. Крім того, представник просив розглянути питання щодо залучення до участі у справі як заінтересовану особу ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, її представник, адвокат Чопик В.В. в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, просив її задовольнити.
Представники заінтересованих осіб Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, не визнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. The United Kingdom), п.п. 28-36). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом».
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За змістом ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.04.2005 року  ОСОБА_2 народився  ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батьком  ОСОБА_2 зазначено  ОСОБА_3 , а матір`ю  ОСОБА_4 .
Батьки  ОСОБА_2 померли, у зв`язку з чим розпорядженням голови Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 310 від 11.06.2018 року «Про надання статусу дітей-сиріт»  ОСОБА_2 надано статус дитини-сироти. 
Відповідно до розпорядження голови Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області № 337 від 26.06.2018 року «Про встановлення опіки/піклування над дітьми-сиротами» над  ОСОБА_2 встановлено піклування та призначено його піклувальником бабусю ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 08.05.2023 року.
Згідно з сповіщення сім`ї № 45 від 04.05.2026 року, адресованого бабусі ОСОБА_1 , солдат  ОСОБА_2  загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі смт. Білогорівка Луганської області в результаті штурму позицій під час виконання бойового, мужньо виконавши військовий обов`язок.
З витягу з протоколу засідання штатної 16 Регіональної ВЛК № 462 від 02.04.2024 року встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у зоні бойових дій, смерть настала внаслідок ушкодження від військових дій, пов`язана з захистом Батьківщини. 
Відповідно до довідки № 2163/06-25/04.2024 від 19.04.2024 року, виданої відділом центру надання адміністративних послуг Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 , разом з бабусею ОСОБА_1 , яка була на його утриманні. 
Довідкою № 78 від 10.05.2023 року, виданою Чинадіївською селищною радою Мукачівського району Закарпатської області, стверджується, що ОСОБА_1 займалася похованням внука ОСОБА_2 . Додатково в довідці № 79 від 10.05.2023 року, що видана Чинадіївською селищною радою Мукачівського району Закарпатської області, з-поміж іншого, зазначено про те, що ОСОБА_2 був похований на кладовищі в с-щі Чинадійово, Мукачівський район, Закарпатська область.
Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком. 
Надавши такі докази та обґрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначає про те, що факт її спільного проживання однією сім`єю разом із загиблим онуком ОСОБА_2 з 2018 року до моменту його загибелі, а також факт перебування на утриманні онука ОСОБА_2 підтверджується дослідженими вище доказами. Встановлення таких фактів необхідне для отримання одноразової грошової допомоги, яка призначається членам сім`ї загиблого військовослужбовця.
У своїй постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 (п.п. 108, 116, 117) Велика Палата Верховного Суду підтвердила, що відповідно до статті 6 Конвенції судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України. Неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Цей підхід був підтриманий й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 року у справі № 308/17634/23.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано правила виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Умови та порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців врегульовані наказом Міністерства оборони України № 45 від 25.01.2023 року.
Відповідно до п. 1.4. Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, який затверджено наказом Міністерства оборони України № 45 від 25.01.2023 року, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Так, відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати (п. «г» ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Статтею 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Таким чином, право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» бабуся має у випадку, якщо, в розумінні цього закону, були відсутні особи, які за законом зобов`язані її утримувати та вона перебувала на утриманні загиблого онука.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 року у справі № 308/17634/23 зроблено такі висновки. Положеннями п. 5 Порядку № 975 регламентовано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначено, що згідно з абзацом п`ятим п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Більше того, як зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 13.01.2021 року у справі № 592/17552/18, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Такі правові висновки викладено Верховним Судом у змісті постанов від 22.10.2020 року у справі № 210/343/19, від 22.05.2019 року у справі № 520/6518/17, від 27.06.2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 08.05. 2026 року у справі № 703/6033/24. 
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів (постанова Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі № 362/3705/20).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Аналізуючи подані суду докази на підтвердження заявлених вимог суд зазначає про таке.
Так, судом безспірно встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойових завдань у районі смт. Білогорівка Луганської області. Аналогічно судом встановлено, що з 2018 року ОСОБА_1 була призначена піклувальником ОСОБА_2 .
Тут, суд вважає за необхідне зупинитися на такому.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 ЦК України піклувальник над неповнолітньою особою зобов`язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток. 
Відтак очевидно, що з 2018 року ОСОБА_1 проживала разом з онуком ОСОБА_2 та в силу покладеного на неї обов`язку відповідним розпорядженням саме заявниця зобов`язана була дбати про створення для онука необхідних побутових умов, займатися вихованням, навчанням та розвитком. 
В той же час у п. 1) ч. 1 ст. 77 ЦК України визначено, що піклування припиняється у разі досягнення фізичною особою повноліття. 
Таким чином, очевидним є факт того, що в період з 2018 року та до досягнення ОСОБА_2 повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) заявниця разом з онуком спільно проживали і між ними існували взаємні права та обов`язки, притаманні членам сім`ї. 
За таких обставин, суд вважає за можливе навіть за умови відсутності певної мети для заявника встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Щодо решти вимог слід зазначити про таке. 
Так, довідка № 2163/06-25/04.2024 від 19.04.2024 року в якій зазначено, що ОСОБА_2 проживав за адресою АДРЕСА_1 , проживав разом з бабусею ОСОБА_1 , яка була на його утриманні, а також та обставина, що заявниця займалася похованням свого онука не можуть слугувати достатніми підставами для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю заявника та ОСОБА_2 . 
Суд вважає надані докази недостатніми та неповними, враховуючи відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взаємних прав та обов`язків після 24.05.2020 року, притаманних членам сім`ї. Так само заявниця, звертаючись до суду, не надала достовірних та переконливих доказів на підтвердження факту перебування на повному утриманні онука, одержання від нього допомоги, що була б саме постійним і основним джерелом засобів для її існування.
При цьому суд зауважує, що ч. 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, заявник, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, самостійно формує заявлені нею вимоги, визначає докази, якими підтверджуються доводи заяви, доводить їх достатність та переконливість.
З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявником не надано суду достатніх доказів на підтвердження окреслених в заяві вимог у зв`язку з чим заяву слід задовольнити частково. 
Окремо суд зауважує, що в цьому випадку спір про право можливий не у заявника із Міністерством оборони України, а саме із іншими особами, які можуть претендувати на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, чим спростовується позиція представника Міністерства оборони України про наявність спору про право.
Суд вважає за необхідне звернути увагу, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п.п. 29, 30 рішення від 09.12.1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (п. 2 рішення від 27.09.2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Заявник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).
Представник заявника: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ).
Заінтересована особа: Міністерство оборони України (просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, код ЄДРПОУ: 00034022);
Заінтересована особа: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 );
Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, код ЄДРПОУ: 20453063).
Повне рішення складено 27.05.2026 року.

Суддя           А.М.Заболотний