Справа № 462/1692/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року м. Львів
Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючої судді Постигач О. Б.
за участю секретаря судового засідання Попелівської А. О.
позивачки ОСОБА_1 
представниці позивачки ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому приміщенні суду в м. Львові судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,
встановив:

позивачка ОСОБА_4 звернулась до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою, у якій просить суд позбавити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 вересня 2018 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_5 . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.10.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу дитина постійно проживає разом із нею, самостійно забезпечує її утримання, виховання, розвиток, лікування та всі повсякденні потреби без будь-якої участі батька. Зазначає, що Залізничним районним судом м. Львова 07.06.2023 року видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, а 18.09.2023 року відкрито виконавче провадження. Проте відповідач повністю ухиляється від виконання обов`язку по сплаті аліментів, в результаті чого має заборгованість у розмірі 130 684,25 грн. Позивачка наголошує, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з нею та не виявляє бажання підтримувати стосунки. Остання зустріч із донькою відбулася у 2023 році, після чого він повністю припинив будь-яку участь у її житті, оскільки зустрічі із дитиною відбувалися виключно з ініціативи позивачки, яка заохочувала батька до спілкування з дитиною. Позивачка також зазначає, що під час однієї із зустрічей відповідач проявив безвідповідальне ставлення до дитини, залишивши її на вулиці у мокрому одязі без можливості переодягнутися, що створювало загрозу її здоров`ю. Крім того, відповідач веде аморальний спосіб життя, регулярно вживає алкогольні напої, уникає будь-яких обов`язків щодо матеріальної та моральної підтримки доньки, що несумісне з належним виконанням батьківських обов`язків. Вказує, що відповідач не цікавиться навчанням дитини, не бере участі в освітньому процесі, не підтримує зв`язок із навчальним закладом, не відвідує батьківські збори та не цікавиться успіхами чи психологічним станом доньки, що підтверджується характеристикою зі школи. Також він не проявляє жодної зацікавленості станом здоров`я дитини, не бере участі в організації її лікування, медичних оглядів чи забезпеченні необхідної допомоги під час хвороби. Позивачка забезпечила доньці належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку і фактично самостійно виконує всі батьківські обов`язки, натомість відповідач протягом тривалого часу систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання, виховання, розвитку та піклування про дитину, не проявляє інтересу до її життя, здоров`я та добробуту. На підставі вищевикладеного просила заяву задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2026 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.04.2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено задовольнити клопотання сторони позивача про допит свідків та витребувано у Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача  ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
14.05.2026 року від представника третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради – Савки І. Б. через систему «Електронний суд» надійшов висновок щодо доцільності позбавлення відповідача  ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.05.2026 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представниця позивачки вказану позовну заяву підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві та просила таку задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності.
Третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом надсилання судових повісток до її електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС. Однак, свого представника у судове засідання не направила, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, а також будь-яких пояснень по суті заявлених вимог до суду не подали.
Суд зазначає, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, а тому відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у суду матеріалів.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
У ст. 12 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як встановлено судом із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 28.09.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що 28.09.2018 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Львівській області зроблено актовий запис № 3087.
Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (актовий запис № 406) /а.с. 6/.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.10.2022 року у справі № 462/2335/22 шлюб між сторонами було розірвано /а.с. 8-11/.
Також судом встановлено, що 07.06.2023 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/4237/23 видано судовий наказ, яким з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї чверті заробітку /доходу/ платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06 червня 2023 року /а.с. 14-15/.
Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження, 18.09.2023 року державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Скулою Д. Б. на підставі виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова № 462/4237/23 від 07.06.2023 року відкрито виконавче провадження № 72802094 /а.с. 17-18/.
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 16.01.2026 року, виданого старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Скулою Д. Б. у межах виконавчого провадження № 72802094 заборгованість відповідача ОСОБА_3 зі сплати аліментів за період з 06.06.2023 року по 31.12.2025 року становить 130 684,25 грн. /а.с. 19-21/.
Позивачка разом з донькою проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наданими суду довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1306-7002374209 від 09.01.2026 року та № 1306-7002375048 від 13.01.2026 року /а.с. 12-13/.
Згідно характеристики від 16.01.2026 року № 11, виданої директором Початкової школи «Один, два, три» Львівської міської ради, ОСОБА_5 є ученицею першого класу з 01.09.2025 року та характеризується як допитлива, старанна, сумлінна, добре комунікує з однокласниками та успішно навчається. Навчанням та шкільним життям дитини постійно цікавиться мати ОСОБА_1 , в той час коли батько ОСОБА_3 , з вересня 2025 року жодного інтересу до навчання чи шкільного життя доньки не виявляв /а.с. 22/.
Відповідно до висновку Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування з метою захисту прав та законних інтересів дитини вважає за доцільне позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 78-80/.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що знайома з відповідачем ще до його шлюбу з позивачкою, оскільки він був другом її чоловіка. З позивачкою вона познайомилася після народження їх спільної доньки, а після розлучення підтримує спілкування лише з позивачкою. Свідок зазначила, що відповідач не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків, часто вживав алкоголь, після народження доньки не приділяв належної уваги ні дитині, ні дружині. За її словами, після розірвання шлюбу відповідач лише кілька разів бачився з донькою, а на сьогодні взагалі не спілкується з нею, не цікавиться її життям, не підтримує зв`язку з позивачкою та не надає матеріальної допомоги. Свідок також зазначила, що після зустрічей із батьком дитина часто була пригніченою. На її думку, відповідач веде аморальний спосіб життя, тоді як позивачка самостійно виховує доньку, повністю забезпечує її потреби та займається її розвитком, зокрема організовує відвідування позашкільних гуртків.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що знає відповідача давно, оскільки вони були однокласниками, а позивачку знає як колишню дружину відповідача. Свідок зазначив, що приблизно 2-3 роки тому під час розмови він прямо запитав відповідача, чому той не спілкується з донькою, на що відповідач відповів, що ніби й не проти бачитися з дитиною, однак коли бачить її, а вона схожа на колишню дружину, у нього виникає агресія. Також свідок пояснив, що йому не відомо про будь-яку фінансову допомогу з боку відповідача чи подарунки для доньки, оскільки її повністю забезпечує усім необхідним позивачка. Водночас свідок зазначив, що позивачка не перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, а навпаки неодноразово першою проявляла ініціативу, щоб вони підтримували контакт, проте відповідач жодного інтересу до спілкування з донькою не проявляв.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що познайомився з позивачкою у 2024 році, а на даний час вони перебувають у шлюбі. З відповідачем він також був знайомий раніше через спільних знайомих. Свідок зазначив, що наразі він разом із позивачкою бере участь у вихованні дитини, тоді як біологічний батько жодної участі у житті доньки не бере, не спілкується з нею та не цікавиться її життям і потребами.
У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ч. 3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Так, пунктами 1, 2 ст. 3, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі – Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно до ст. 8, п. 1 ст. 12, п. 5 ст. 23 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до п. 2 ст. 150, п. 1 ст. 152, п. 2 ст. 155 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно із ч. ч. 2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У відповідності до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (п. 58).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 1812.2008 року у справі «Савіни проти України»).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 19.02.2024 року у справі № 159/2012/23, від 17.01.2024 року у справі № 735/308/21, від 22.11.2023 року справі № 320/4384/18, від 12.09.2023 року у справі № 213/2822/21 та інших.
У постанові Верховного Суду 13.07.2022 року у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Аналізуючи докази у справі, пояснення учасників справи, Верховний Суд погодився із обґрунтованістю висновків судів попередніх інстанції про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у його вихованні, не вчинив жодних дій аби налагодити відносини із сином, матеріально не забезпечує.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Подібного змісту правовий висновок неодноразово викладено Верховним Судом у постановах, зокрема від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19, від 24.10.2024 року в справі № 199/3287/23, від 20.03.2024 року в справі № 204/2097/22, від 07.02.2024 року в справі № 455/307/22 та інших.
Водночас, Верховний Суд у постанові від 19.02.2025 року у справі № 147/277/24 зазначив про те, що якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною.
Суд установив, що відповідач ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її життям, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для дитини, ухиляється від сплати аліментів, що свідчить про те, що нехтування своїми батьківськими обов`язками є свідомим, тому позбавлення його батьківських прав повністю відповідає інтересам малолітньої дитини.
Тож, позбавлення відповідача батьківських прав, на думку суду здійснюється згідно із законом (п. 2 ч. 1 ст.164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дітей, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, надаючи оцінку поданим до суду доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи докази та надані у судовому засіданні пояснення свідчать про умисну та винну поведінку відповідача по невиконанню ним батьківських обов`язків по вихованню доньки, що у своїй сукупності свідчить про наявність підстав для позбавлення батьківських прав.
При цьому, судом враховано, що позивачкою вживались заходи, спрямовані на формування у відповідача свідомої поведінки стосовно участі у вихованні доньки, про що зазначила позивачка та свідки під час своїх пояснень, однак жодних позитивних наслідків її дії не мали. 
Також при прийнятті рішення про позбавлення відповідача його батківських прав відносно доньки суд також враховує висновок органу опіки та піклування від 13.05.2026р., відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, оскільки він самоусунувся від виконанння своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у життя диини, про неї не піклується, матеріально не допомагає. Тобто, в цілому даний висновок є належним та в повній мірі відповідає інтересам дитини. 
Таким чином, із врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що за встановлених у справі обставин позивачка довела, що відповідач ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачкою сплачено 1 331,20 грн. судового збору /а.с. 4/.
Позовні вимоги задоволено, а тому судовий збір у розмірі 1 331,20 грн. потрібно покласти на відповідача.
Керуючись ст. ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. ст. 8, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 152, 155, 170, 164-166 Сімейного кодексу України, ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав – задовольнити. 
Позбавити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,батьківських прав відносно малолітньої дитини – доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного судушляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивачка:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання:  АДРЕСА_2 .
Відповідач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, код ЄДРПОУ: 04056084, місцезнаходження: 79022, м. Львів, вул. Івана Виговського, 34.
Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно. Оригінал рішення міститься в матеріалах справи № 462/1692/26. Рішення не набрало законної сили.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Копія виготовлена 

Суддя: Постигач О.Б.