Справа № 947/18286/26
Провадження № 1-кп/947/962/26
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.05.2026 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді – ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з – ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026163480000167 від 27.02.2026 року у відношенні: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця, військової служби за мобілізацією, який перебуває на посаді курсанта навчального взводу 1 навчальної роти 1 навчального батальйону індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «рядовий», раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, – 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та, проходячи її на посадікурсанта навчального взводу 1 навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні рядовий, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Проте, у порушення вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив декілька кримінальних правопорушень за наступних обставин.
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та, проходячи її на посадікурсанта навчального взводу 1 навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні рядовий в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, також був обізнаний із положеннями Розділу VI Кримінального кодексу України, яким передбачено кримінальну відповідальність за злочини проти власності вчинив злочин при наступних обставинах:
Так, 26.02.2026, приблизно о 18:10 годині, ОСОБА_4 , керуючись злочинним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом типу «Скутер», перебуваючи, за адресою м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 92 поблизу під`їзду № 6, за вищевказаною адресою побачив припаркований мопед марки «Suzuki Address 125», номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 124 см.3, державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, 2013 року випуску, який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою особистого збагачення, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , підійшов до вказаного мопеду, припаркованого на паркувальному місці біля зазначеного під`їзду, та штовхаючи його вперед, тримаючись за задню частину мопеду, відкотив даний мопед за допомогою сили ніг та рук з стоянкової ніжки, і скориставшись тим, що в замку запалювання перебував ключ не маючи ні реального, ні уявного права власності на транспортний засіб марки «SuzukiAddress 125», номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 124 см.3 , державний номерний знак НОМЕР_3 , білого кольору, 2013 року випуску, вартістю 35888,16 грн. (тридцять п`ять тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень 16 коп.) гривень, запустив двигун вказаного мопеду, сів на сидіння та привів його в рух поїхавши вздовж вулиці Академіка Корольова, таким чином незаконно заволодівши цим мопедом, та покинув місце вчинення кримінального правопорушення.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 35888,16 грн. (тридцять п`ять тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень 16 коп.) гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.289 КК України, за кваліфікуючими ознаками – незаконне заволодіння транспортним засобом.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що дійсно вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальних правопорушень. Надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Беручи до уваги, що обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся та не заперечував фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, суд, керуючись положеннями частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, після з`ясування думки всіх учасників судового провадження, дійшов висновку про можливість обмеження обсягу дослідження доказів.
Суд роз`яснив сторонам кримінального провадження зміст зазначеної норми закону, відповідно до якої, у разі визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину та за наявності згоди сторін, суд має право не досліджувати ті докази, що стосуються фактичних обставин справи, якщо вони ніким не оспорюються, за умови, що таке обмеження не суперечить завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є, зокрема, забезпечення того, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а невинувата особа не була обвинувачена чи засуджена.
Згідно зі ст.ст. 22, 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності сторін та безпосередності дослідження доказів, при цьому суд досліджує докази безпосередньо та надає оцінку лише тим із них, які були предметом судового розгляду.
Під час судового розгляду суд з`ясував, що учасники процесу не заперечують проти застосування вказаної процедури, погоджуються з тим, що фактичні обставини події встановлені достатньо повно, а визнання обвинуваченим вини не викликає сумнівів у його добровільності та усвідомленості. У зв`язку з цим суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, окрім допиту самого обвинуваченого та вивчення матеріалів, що характеризують його особу, оскільки зазначені обставини не є спірними та підтверджуються сукупністю доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження.
Суд окремо роз`яснив обвинуваченому правові наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а сааме, що в такому випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції, оскільки вони визнаються такими, що не підлягають подальшому перегляду. Обвинувачений підтвердив, що зазначене йому зрозуміло, і наполягав на розгляді справи у скороченому порядку.
Таким чином, дотримавшись вимог кримінального процесуального закону, суд дійшов висновку, що обмеження обсягу дослідження доказів не порушує прав сторін, відповідає принципам безпосередності, змагальності та диспозитивності судового розгляду, закріпленим у статтях 22, 23, 26 КПК України, та спрямоване на забезпечення розумних строків судового провадження відповідно до статті 28 КПК України.
На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особистість, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, за кваліфікуючими ознаками – незаконне заволодіння транспортним засобом – доведена у повному обсязі.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.
Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, позитивну характеристику, його щире каяття в скоєному, активну участь у розкритті кримінального правопорушення, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, а також думку потерпілого, який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді обмеження волі та приходить до переконання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням у відповідності до ст.75 КК України.
Питання про речові докази, процесуальні витрати та заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно, суд вирішує в порядку ст.ст.100, 124 та ст.174 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 100, 110, 124, 174, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд, –

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити показання у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 та пункту 2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.03.2026 на мопед марки «SUZUKI ADDRESS 125», номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 125», державний номерний знак НОМЕР_3 та ключ від нього.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: 
-Електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих (розшукових) та процесуальних дій – зберігати в матеріалах кримінально провадження; 
-Мопед марки «SUZUKI ADDRESS 125», номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 125», державний номерний знак НОМЕР_3 та ключ від нього – вважати повернутим за належністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів на суму 1000 гривень.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси                      ОСОБА_1