ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 733/2501/25
Головуючий у першій інстанції – Вовченко А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/967/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок»
відповідач – ОСОБА_1 ,-
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року ТОВ «Кошельок» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3264701528-616915 від 15.02.2022 в сумі 29790,00 грн, судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.
Позов обґрунтовувало тим, що 15.02.2022 між ТОВ «Кошельок» та відповідачем укладено договір № 3264701528-616915 від 15.02.2022, згідно якого відповідач отримала кредит в сумі 9000,00 грн із сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 2,2% на добу. Відповідач прострочила виконання своїх зобов`язань, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем на загальну суму 29790,00 грн, яка складається із: 9000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 20790,00 грн заборгованості за процентами.
Позивач зазначав, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 вказала в особистому кабінеті як банківська картка на яку кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору №3264701528-616915 від 15.02.2022.
Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22.01.2026 позовні вимоги ТОВ «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за договором № 3264701528-616915 від 15.02.2022 в сумі 9000,00 грн, а також судовий збір в сумі 731,56 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн, а всього 13731,56 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначав, що відповідач порушила умови договору, у добровільному порядку обов`язку зі сплати заборгованості не виконала, враховуючи визнання позову відповідачкою в частині суми позики, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Кошельок» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення районного суду в частині відмови скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Кошельок» задовольнити та стягнути судові витрати, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що сторони Договору погодили продовження строку користування кредитом до 105 днів з моменту укладення Договору (15 днів плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок, тобто строк кредитування з 02.03.2022 до 30.05.2022 є погодженим сторонами. До спливу Лояльного періоду у 15 днів відповідач не повернув кредит та не сплатив проценти за користування кредитом, відповідач продовжив користуватися кредитом після закінчення Лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 105 днів. Позичальник, який не повернув кредит до спливу Лояльного періоду, ніяким чином не порушив Договір (а відтак не йдеться про відповідальність), він продовжив користуватися кредитом, але на інших умовах і саме про це домовились сторони Договору.
Стверджує, що задовольняючи позов в частині стягнення суми кредиту суд не вивчив та не проаналізував Договір, за яким стягується заборгованість, що є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом.
Звертає увагу на те, що у ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йдеться саме про не нарахування процентів, а не про списання всіх процентів, які були нараховані до набрання чинності змін до цієї норми. Так, Національний банк України листом від 02.09.2014 № 18 112/48620 вказав документи, що є основою для списання відсотків по кредитах військових, та надав порядок звернення до банку з переліком документів, які необхідно подати.
Зазначає, що відповідач не звертався в досудовому порядку до ТОВ «Кошельок» із заявою про реструктуризацію суми боргу за договором, та не надавав довідок щодо свого статусу її чоловіка як військовослужбовця, а тому у позивача не було підстав для зменшення суми заборгованості по нарахованих відсотках.
Вказує, що чоловіка відповідача ОСОБА_2 згідно довідки від 03.10.2023 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, отже з цього моменту на військовослужбовця (чоловіка відповідача) поширюється дія ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів. Доказів перебування чоловіка відповідача в лавах ЗСУ за період з 15.02.2022 до 30.05.2022 матеріали справи не містять. Більше того, в період нарахування процентів за кредитом відповідна норма не розповсюджувалась на подружжя військовослужбовців.
Вважає, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн доведені, оскільки пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також позивачем дотримані критерії розумності їх вартості.
Наголошує на тому, що відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач була ознайомлена з усіма умовами договору та погодилась із ними. Крім того, позивачем нараховувались відсотки виключно в межах строку дії Договору.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить закрити апеляційне провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору та рішення районного суду залишити без змін.
Вважає, що апеляційна скарга від ТОВ «Кошельок» є безпідставною. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки на момент подання апеляційної скарги борг уже сплачений, в договір припинив свою дію за згодою сторін, предмет спору у даній справі відсутній.
Щодо списання нарахованих відсотків вважає, що вона, як дружина діючого військовослужбовця, за ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на пільгу, тобто заборону нараховування штрафних санкцій, пені та відсотків за користування кредитом. ЇЇ чоловік є військовослужбовцем з 2015 року, має статус учасника бойових дій, що підтверджується копіями військового квитка і посвідчення УБД, що містяться в матеріалах справи. Щодо довідки форми 5 про актуальність проходження служби військового на даний час, на яку посилається позивач у скарзі, то її видає військова частина до якої в останнє був зарахований чи переведений військовий.
Зазначає, що ТОВ «Кошельок» щодо несплати жодних відсотків за користування кредитом у період кредитування, вводить суд в оману, оскільки 31.05.2022 з її особистого банківського рахунку списані власні кошти, загальною сумою 7750,00 грн, з подальшим поясненням, що це списались кошти на погашення відсотків за користування кредитом, про що свідчать вхідні платіжні доручення з її особистого кабінету на офіційному сайті компанії ТОВ «Кошельок». 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 15.02.2022 між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено договір № 3264701528-616915 від 15.02.2022 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит у сумі 9000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом 2,2% за кожен день користування кредитом, на строк 15 днів. Договір підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 12-17).
ТОВ «Кошельок» свої зобов`язання за договором кредиту № 3264701528-616915 від 15.02.2022 виконало та надало позичальнику грошові кошти на суму 9000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , повідомленням про проведення через платіжну систему зарахування коштів за договором займу № 2422818026-589095 (а.с. 21).
Згідно з детальним розрахунком заборгованості за договором № 3264701528-616915 від 15.02.2022 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 29790,00 грн, з яких: 9 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20 790,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 19-20).
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Кошельок», суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачка порушила умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, враховуючи визнання позову відповідачкою в частині суми позики, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Розглядаючи спір, що виник між сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідачки невиконаного зобов`язання за договором позики. 
За матеріалами справи, 15.02.2022 між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 укладено договір № 3264701528-616915 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором: 8316 о 09:46 (р. 10 договору).
За умовами договору кредитодавець зобов`язався надити позичальнику кредит у сумі 9000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (п. 1.1. договору).
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20% від фактичного залишку кредиту на кожен день користування кредитом на строк лояльного періоду (п.п. 1.4.3. договору).
Пунктом 2.1. договору передбачено, що кредит надається строком на 15 днів, початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця.
Відповідно до п. 2.5. договору кредит надається позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншого електронного платіжного засобу, реквізити якої надані/вказані позичальником з метою отримання кредиту.
Оцінивши надані докази, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачка порушила взяті на себе договірні зобов`язання, у добровільному порядку заборгованість не погасила, отже суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної інстанції правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи наступне. 
Під час апеляційного розгляду справи, відповідачкою разом з відзивом на апеляційну скаргу надано гарантій лист ТОВ «Кошельок» № 3264701528-23/01/2026-Ю від 23.01.2026, за яким відповідно до договору, визнано, що сума заборгованості перед ТОВ «Кошельок», що виникла на дату врегулювання заборгованості на 23.01.2026, становить 13731,00 грн. 
Товариство просило ОСОБА_1 оплатити 31.12.2027 заборгованість перед ним, яка склалась на день підписання цього листа в розмірі 13731,00 грн на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 в АТ «Таскомбанк» (код банку: 339500). В разі надходження сплати вказаної заборгованості по фінансовому кредиту в розмірі 13731,00 грн ТОВ «Кошельок» зобов`язалось надати в день надходження коштів довідку про відсутність заборгованості за фінансовим кредитом № 3264701528-616915 від 15.02.2022 (а.с. 100).
Згідно з платіжної інструкції АТ КБ «Приват Банк» № 2.525680527.1 ОСОБА_1 10.02.2026 сплатила ТОВ «Кошельок» 13731,56 грн (а.с. 101).
Відповідно до довідки ТОВ «Кошельок» № 931483 від 11.02.2026, виданої громадянці ОСОБА_1 , в тому, що Кредитний договір № 3264701528-616915 від 15.02.2022 з ТОВ «Кошельок» припинив свою дію з 11.02.2026 у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором перед кредитором (а.с. 101 зворот).
Таким чином, колегія суду дійшла висновку, що після ухвалення рішення судом першої інстанції відповідачкою врегульовано заборгованість за кредитним договором № 3264701528-616915 від 15.02.2022.
З огляду на викладене, доводи в апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції погодження сторонами умов Договору про продовження строку користування кредитом до 105 днів з моменту укладення Договору, порушення вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом, враховуючи не вивчення та не аналізування Договору, за яким стягується заборгованість, як і посилання на ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якою передбачено не нарахування процентів, а не списання всіх процентів, які були нараховані до набрання чинності змін до цієї норми, також, не врахування листа Національного банку України від 02.09.2014 № 18 112/48620, згідно якого визначено документи, які необхідно подати, оскільки відповідач не звертався в досудовому порядку до ТОВ «Кошельок» із заявою про реструктуризацію суми боргу за договором, та не надавав довідок щодо статусу її чоловіка як військовослужбовця, а тому у позивача не було підстав для зменшення суми заборгованості по нарахованих відсотках, а також посилання на відсутність доказів про перебування чоловіка відповідача ОСОБА_2 в лавах ЗСУ за період з 15.02.2022 до 30.05.2022, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи надані до матеріалів справи докази, що відповідачкою виконано зобов`язання за кредитним договором. 
Відповідно до наданих довідок кредитором підтверджено відсутність заборгованості, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Заявлені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» – залишити без задоволення.
Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 14.05.2026.
Головуючий Судді :