ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5751/26 Справа № 205/19402/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Грона Д. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 81 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 05 березня 2026 року про забезпечення позову, у складі судді Грона Д.С.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 05 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме заборонено списання АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів з банківського рахунку НОМЕР_1 за договором SAMDNFF000118596805 від 11 листопада 2013 року, відкритого на ім`я ОСОБА_1 в рахунок погашення тіла, процентів, комісій та інших платежів за кредитним договором № 25011600066517 укладеним 16 січня 2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 та кредитним договором № 25011600066519 укладеним 16 січня 2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю достатніх підстав вважати, що даний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами і його невжиття дійсно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що в свою чергу призведе до неможливості захисту законних інтересів позивача, поновлення її порушеного права в майбутньому у випадку задоволення позову й застосований захід забезпечення позову не перешкоджає банку здійснювати свою господарську діяльність, а лише обмежує нарахування процентів та інших платежів по картковому рахунку позивача.
Не погодившись з такою ухвалою суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції фактично вирішив частину позовних вимог, що не допускається при розгляді заяв про забезпечення позову, оскільки спір по суті ще не вирішено, а тому наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що у березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, в якому просила: визнати недійсним кредитний договір № 25011600066517 від «16» січня 2025 року укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ; визнати недійсним кредитний договір № 25011600066519 від «16» січня 2025 року укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти стягнені за кредитними договорами № 25011600066517 від «16» січня 2025 року та №25011600066517 від «16» січня 2025 року укладених між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом відновлення їх на банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритому в АТ КБ «ПриватБанк»; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» припинити стягнення з ОСОБА_1 коштів, в тому числі тіла кредиту, процентів, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій, по кредитним договорам № 25011600066517 від «16» січня 2025 року та №25011600066517 від «16» січня 2025 року укладених між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору №SAMDNFF000118596805 від 11 листопада 2013 року в АТ КБ «ПриватБанк» до того стану, в якому він був перед виконанням банківської операції 16 січня 2025 року о 12:42:10 «Зарахування. Кредит готівкою 25011600066517».
Одночасно з позовом ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити списання АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів з банківського рахунку НОМЕР_1 за договором SAMDNFF000118596805 від 11 листопада 2013 року, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , в рахунок погашення тіла, процентів, комісій та інших платежів за кредитним договором №25011600066517 укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 від «16» січня 2025 року та кредитним договором № 25011600066519 укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 від «16» січня 2025 року до набрання законної сили судовим рішенням. 
Заява про забезпечення позову мотивована наявністю у позивача припущень, що невжиття таких заходів забезпечення позову може у подальшому істотно ускладнити ефективний спосіб захисту та поновлення порушених прав позивача, оскільки є клієнткою АТ КБ «Приватбанк», у якому відкрила банківські рахунки за договором №SAMDNFF000118596805 від 11 листопада 2013 року. Оскільки, проти неї було вчинено злочин за яким здійснюється досудове розслідування за частини четвертої статті 190 КК України щодо несанкціонованого електронного доступу до застосунків на її мобільному телефоні, в тому числі і доступу до банківського рахунку з використанням шкідливих програмних застосунків та вчинення від її імені дій щодо укладення договорів та викрадення коштів, що свідчить про те, що оспорювані кредитні договори вона не укладала. З урахування того, що кредитні договори укладено невідомою їй особою, про, що було повідомлено банк, останній продовжує безпідставне списання грошових коштів з її банківських рахунків. Враховуючи, що під час розгляду справи наявні припущення в недобросовісних діях з боку банку, щодо безпідставного списання грошових коштів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що в свою чергу призведе до неможливості захисту законних її інтересів, поновлення її порушеного права в майбутньому у випадку задоволення її позову.
Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим або ж ускладниться ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог чи перешкодить ефективному захисту або поновленню порушених прав позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Предметом позову у даній справі є відновлення становища, що існувало до порушення прав позивача, а саме визнання недійсним кредитного договору № 25011600066517 від «16» січня 2025 року та кредитного договору № 25011600066519 від «16» січня 2025 року зі скасуванням будь-якої заборгованості по усім картковим рахункам.
Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 посилалась на пряму загрозу вчинення банком будь-яких дій, спрямованих на нарахування процентів, списування грошових коштів з будь-яких її розрахункових рахунків, що в свою чергу може перешкодити ефективному захисту або поновленню порушених прав позивача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем наведено достатньо аргументів, які підтверджують, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та застосований вид забезпечення позову є співмірними та має на меті лише обмеження нарахування процентів та інших платежів по картковому рахунку позивача й застосований захід забезпечення позову не перешкоджає банку здійснювати свою господарську діяльність.
Колегія суддів звертає увагу, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Забезпечення позову спрямоване, насамперед, проти можливих дій відповідача, щодо нарахування процентів та інших платежів по картковому рахунку позивача й обраний судом вид забезпечення позову не суперечить положення статті 150 ЦПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у розумінні положень статті 150 ЦПК України правомірно забезпечено позов, для захисту матеріально-правових інтересів позивача та забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Правові наслідки їх застосування не призведуть до невиправданих і надмірних обмежень прав відповідача, заходи забезпечення позову є тимчасовими, їх дія пов`язана з майбутнім перебуванням справи у провадженні суду та обмежена встановленими статтею 158 ЦПК України часовими межами. У цей період відповідні заходи мають легітимну мету, прямо передбачену національним законодавством, а саме забезпечення виконання рішення суду в разі задоволення майбутнього позову, тому їх вжиття не може оцінюватися як втручання у господарську діяльність банку.
Посилання скаржника на те, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції фактично вирішив частину позовних вимог, що не допускається при розгляді заяв про забезпечення позову, оскільки спір по суті ще не вирішено, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки між заходом забезпечення позову і предметом позову існує безпосередній зв`язок, тому наявні підстави для забезпечення позову в обраний заявником спосіб, який не суперечить положенням статті 150 ЦПК України та не вирішує спір між сторонами по суті.
Доводи, викладені у апеляційній скарзі щодо неповного з`ясування обставин справи не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що питання про забезпечення позову вирішено з грубим порушенням норм процесуального права.
Аргументи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову, тому, з огляду на положення статті 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 05 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 16 червня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 25 червня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров