УХВАЛА

02 червня 2026 року 
м. Київ

справа №420/35560/23
адміністративне провадження №Зі/990/78/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Дашутіна І. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Мельник-Томенко Ж. М. від розгляду справи № 420/35560/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 420/35560/23 за позовом ОСОБА_1 до Директора комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради ОСОБА_2, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,
установив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Директора комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради ОСОБА_2, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність розпорядника публічної інформації Директора комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради ОСОБА_2 щодо ненадання копій запитуваних документів на запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 30 листопада 2023 року;
- зобов`язати Директора комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 копії запитуваних документів в запиті на публічну інформацію від 30 листопада 2023 року;
- стягнути з Директора комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради щодо ненадання копій запитуваних документів на запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 30 листопада 2023 року. 
Зобов`язано Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» надати ОСОБА_1 копії запитуваних документів в запиті на публічну інформацію від 30 листопада 2023 року. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.
10 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 420/35560/23.
Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 420/35560/23.
28 травня 2026 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Мельник-Томенко Ж. М. від розгляду цієї справи.
На обґрунтування заяви заявниця зазначила, що ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2024 року було відкрито касаційне провадження у справі № 420/35560/23 (адміністративне провадження № К/990/47449/24) за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради.
Заявниця зазначила, що з моменту відкриття касаційного провадження минуло 16 місяців, однак протягом цього часу справу не було призначено до розгляду.
Крім того, заявниця зазначила, що у січні 2026 року звернулася до Верховного Суду із заявою про прискорення розгляду справи. За твердженням заявниці, зазначену заяву не було розглянуто, а відповідь на неї не надано.
11 березня 2026 року позивачкою зроблено запит щодо руху справи, 12 березня 2026 року надіслано відповідь у якій повідомлено, що після відкриття провадження справа до розгляду не призначалася, рішення не ухвалювалося. Додатково повідомлено про те, що її запит передано судді для ознайомлення. Станом на 28 травня 2026 року справа до розгляду не призначена. 
Заявниця також посилається на те, що, згідно з відомостями, розміщеними в Єдиному державному реєстрі судових рішень, справи, які надійшли до суду у 2025- 2026 роках, тобто пізніше, ніж її касаційна скарга, вже були розглянуті суддею Мельник-Томенко Ж. М. Список таких справ на п`ятистах сторінках. 
На підставі указаного заявниця зазначила про цілеспрямоване ігнорування суддею Мельник-Томенко Ж. М. справи № 420/35560/23 (адміністративне провадження № К/990/47449/24) за позовом ОСОБА_1 до бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради. Такі неправомірні дії судді заявниця вважає недопуском її до правосуддя. 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 травня 2026 року, який здійснено на підставі розпорядження в. о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 29 травня 2026 року № 582/0/78-26, на підставі службової записки судді-доповідача Мельник-Томенко Ж. М. від 29 травня 2026 року № 20159/26 щодо настання обставин, які унеможливлюють розгляд судової справи, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Мартинюк Н.М., яка входить до складу постійної колегії суддів, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Мельник-Томенко Ж.М., судді: Жук А.В., Радишевська О.Р.
Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2026 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Мельник-Томенко Ж. М. від розгляду справи № 420/35560/23 визнано необґрунтованою та передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді в порядку автоматизованого розподілу з метою вирішення питання про відвід.
За результатами автоматизованого розподілу заяву ОСОБА_1 про відвід судді Мельник-Томенко Ж. М., визначеної для розгляду цієї справи, передано на розгляд судді Дашутіну І. В.
Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви про відвід, Верховний Суд виходить з наступного.
Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Враховуючи те, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, сторона повинна навести обґрунтовані аргументи, що свідчать про наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних чинників.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб суд у межах своїх повноважень був неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).
Згідно з частиною третьою статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
У цьому випадку для підтвердження порушення (або можливого порушення) принципу неупередженості необхідним є доведення стороною наявності відповідних суб`єктивних та об`єктивних критеріїв.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справи «Білух проти України», заява № 33949/02) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
1) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
2) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року в справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява № 4785/02 та рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року в справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).
При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду.
Разом з цим, Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді/суддів, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Особа, яка подала заяву про відвід судді/суддів, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді/суддів у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Верховний Суд наголошує, що не можуть бути підставою для відводу судді/суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Перш за все необхідно вказати, що заява позивачки не містить жодного нормативного посилання на передбачені КАС України випадки, на підставі яких заявлено такий відвід.
Наведені обставини самі по собі не свідчать про упередженість судді, його особисту заінтересованість у результаті розгляду справи або існування інших обставин, які відповідно до статті 36 КАС України можуть бути підставою для відводу.
Тривалість розгляду справи, порядок формування графіка судового навантаження, черговість призначення справ до розгляду, а також незгода учасника справи з процесуальними діями чи бездіяльністю суду не належать до передбачених законом підстав для відводу судді. Жодних доказів того, що непризначення справи до розгляду було зумовлене особистим ставленням судді до заявниці або мало дискримінаційний чи вибірковий характер, до заяви не додано.
Посилання заявниці на те, що інші справи були розглянуті раніше, ніж справа № 420/35560/23, також не може бути підставою для відводу, оскільки саме по собі не підтверджує наявності упередженого ставлення судді до заявника чи його справи. Заява не містить належних і допустимих доказів, які б підтверджували особисту заінтересованість судді, наявність конфлікту інтересів або інших обставин, що об`єктивно можуть викликати сумнів у його неупередженості.
Отже, обставин, які б об`єктивно свідчили про наявність підстав для відводу судді Мельник-Томенко Ж. М., судом не встановлено, у зв`язку з чим заява про відвід є необґрунтованою.
Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у неупередженості або об`єктивності складу суду, не встановлено.
Ураховуючи необґрунтованість заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Мельник-Томенко Ж. М. від розгляду справи № 420/35560/23, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого відводу.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 36, 39, 40 КАС України, 
постановив:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Мельник-Томенко Ж. М. від розгляду справи № 420/35560/23 - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Дашутін